Провадження номер 2/741/598/26
Єдиний унікальний номер 741/163/26

РІШЕННЯ
іменем України

27 квітня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О., 
за участі секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через свого представника Оболонкову Ю.В. звернулось до суду з цим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Споживчий центр» як кредитодавець та ОСОБА_1 як позичальник 23 жовтня 2024 року уклали кредитний договір (оферти) № 23.10.2024-100002096, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 23 жовтня 2024 року, на строк, указаний у заявці.
Відповідно до умов договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився при укладенні кредитного договору. 
Позичальнику надавався кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту – 23.10.2024; 1. Сума кредиту: 6000 грн.; 3. Строк, на який надається кредит, – 105 днів з дати його надання; 4. Дата повернення виплати кредиту - 04.02.2025; 5. Продовження (елонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена; У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором. 6. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом зазначених у графіку платежів (надалі – «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процента ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 8. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 7 % від суми кредиту та дорівнює 420 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунків) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Сплачується згідно графіку платежів. 9. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 420 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. 10. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір. 11. Протягом строку дії договору тарифи та комісія за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. 12. Денна процента ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процента ставка та її розрахунок: 1% (денна процента ставка = (6300/6000)/105:100 %. 13. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту)(база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді; 17. Неустойка: 75 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-3394. 
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 8835 грн., що складається з: тіла кредиту – 6000 грн., процентів - 1260 грн.; неустойки - 1575 грн. 
Представник позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 23.10.2024-100002096 від 23 жовтня 2024 року у розмірі 8835 грн., судові витрати покласти на відповідача. 
Ухвалою судді від 19 лютого 2026 року відкрито позовне провадження у цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справ на 27 квітня 2026 року.
02 квітня 2026 року на адресу Носівського районного суду надійшла копія ухвали Господарського суду Чернігівської області від 18 березня 2026 року у справі № 927/1215/25 за участю боржника ОСОБА_1 . 
У судове засідання 27 квітня 2026 року представник позивача ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомленою належним чином. У прохальній частині позовної заяви просила суд проводити розгляд малозначної справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та його представника - за наявними в матеріалах справи доказами.
У судове засідання 27 квітня 2026 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилась про дату, час та місце судового засідання була повідомленою належним чином. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. 21 квітня 2026 року подала до суду письмову заяву, якою просила приєднати до матеріалів справи копію ухвали Господарського суду Чернігівської області від 18 березня 2026 року у справі № 927/1215/25 за її участі.
Отже, як позивач, так і відповідач на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд робить нижченаведений висновок.
Так, частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодекс України, частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
Судом установлено, що 23 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 23.10.2024-100002096 на суму 6000 грн. шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), заявки, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), інформаційного повідомлення, повідомлення про кримінальну відповідальність та паспорту споживчого кредиту, електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора Е768, внаслідок чого відповідач отримала кредит на споживчі потреби в сумі 6000 грн. строком на 105 днів за дати його надання, дата повернення кредиту: 04 лютого 2025 року, зі сплатою процентної ставки «Стандарт» у розмірі 1% на день та процентної ставки «Економ» у розмірі 0,5% на день.
Встановлено, що позивач як кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 23.10.2024-100002096 від 23 жовтня 2024 року, що підтверджується повідомленням товариства з обмеженою відповідальністю « Універсальні платіжні рішення» від 08 січня 2026 року на адресу ТОВ «Споживчий центр» про успішне перерахування 23 жовтня 2024 року 20:35:53 суми 6000 грн. на картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 546382544, призначення платежу: видача за договором кредиту № 23.10.2024-100002096. 
На виконання умов договору відповідачем здійснювались заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведення часткової сплати по вищевказаному кредитному договору на суму 1680 грн. від 11 листопада 2024 року, на суму 1680 грн. від 03 грудня 2024 року, на суму 1680 грн. від 24 грудня 2024 року. 
На підтвердження розміру позовних вимог представником позивача подано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 23.10.2024-100002096 від 23 жовтня 2024 року, відповідно до якого станом на 30 січня 2026 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 8835 грн. та складається з 6000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1260 грн. заборгованості по відсоткам, 1575 грн. неустойки. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року
№ 675-VIII, із змінами. (далі – Закон 675).
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону 675 електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями статті 12 Закону 675 встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону 675 моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Крім того, без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі№640/7029/19.
Разом з цим, згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими сторона позивача мотивувала позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № 23.10.2024-100002096 від 23 жовтня 2024 року становить 8835 грн.
Водночас, суд привертає увагу, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У пункті постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Під час розгляду справи, судом установлено, що ОСОБА_1 22 грудня 2025 року зверталася до Господарського суду Чернігівської області про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
В обґрунтування поданої заяви боржник зазначала, що згідно конкретизованого списку кредиторів та боржників вона має кредиторську заборгованість в сумі 184180,01 грн, припинила погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, а також наявні ознаки загрози неплатоспроможності.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року (справа № 927/1215/25) постановлено прийняти заяву боржника до розгляду та призначити підготовче засідання суду.
27 січня 2026 року ухвалою цього ж суду (набрала законної сили 27 січня 2026 року) відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Мотальову-Кравець Валерію Юріївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1907 від 25 квітня 2019 року; оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
29 січня 2026 року на офіційному веб-порталі судової влади України було оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 за №78328.
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлені Кодексом України з процедур банкрутства.
Як визначено у ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;
грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви;
кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;
неплатоспроможність - неспроможність боржника (іншого, ніж страховик або кредитна спілка) виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом, або встановлена Національним банком України неплатоспроможність страховика відповідно до Закону України "Про страхування" чи неплатоспроможність кредитної спілки відповідно до Закону України "Про кредитні спілки".
Частиною 1 статті 45 указаного Кодексу установлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з ч. 4 ст. 90 цього ж Кодексу у випадках, передбачених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
18 березня 2026 року ухвалою Господарського суду Чернігівської області (дата набрання ухвалою законної сили 18 березня 2026 року) припинено процедуру реструктуризації боргів боржника та повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Мотальової-Кравець Валерії Юріївни.
Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) закрито.
Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк постановлено вважати погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.
У цій ухвалі судом констатовано, що у встановлений ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства строк заяви кредиторів з вимогами до боржника до Господарського суду Чернігівської області не надходили.
Через підсистему «Електронний суд» з указаним позовом позивач звернувся 30 січня 2026 року (п`ятниця), а автоматизований системі документообігу суду позову був зареєстрований 02 лютого 2026 року (понеділок), тобто після відкриття господарським судом провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Слід урахувати, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство всі майнові спори кредитора з боржником мають вирішуватися виключно в межах цієї справи господарським судом, який розглядає банкрутство (принцип концентрації).
У той же час, подання окремого позову до боржника, щодо якого відкрито провадження про банкрутство, уважається обранням неефективного/неналежного способу захисту.
Якщо кредитор не заявив вимоги у справі про банкрутство (в межах Кодексу України з процедур банкрутства), а натомість подав цивільний позов, суд відмовляє у задоволенні такого позову, посилаючись на порушення процедури, встановленої законом. 
Така позиція ґрунтується на принципі процесуальної економії та необхідності забезпечення рівності всіх кредиторів (конкурсний процес). Захист кредитора прав повинен здійснюватися шляхом звернення з грошовими вимогами до господарського суду у справі про банкрутство боржника, а не шляхом пред`явлення окремого позову в порядку цивільного судочинства.
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).
Підсумовуючи вищевказане, суд уважає за необхідне у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 відмовити з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Отже, судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору в сумі 2662 грн. 40 коп., відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст 509, 514, 516, 525, 526, 527, 610, 611, 626, 627. 1054, 1077, 1078, 1080 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 95, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код згідно з ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133 літера А, м. Київ, 01032;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено та підписано 27 квітня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА