Справа № 420/41131/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому позивач просить:
визнати протиправними та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.08.2025 №155150006883 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.11.2025 №155150006883 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії по інвалідності з 09 червня 2025 року, із зарахуванням до розрахунку стажу періоду навчання на підставі посвідчення автокрановщика № НОМЕР_1 та періоду роботи з 17.10.2005 року по 15.04.2006 року і з 01.09.2006 р. по 31.08.2015 р. в ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове Ананьївського району на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, після встановлення з 09.06.2025 року третьої групи інвалідності, 22 серпня 2025 року звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності, надавши всі наявні документи в тому числі свідоцтво про освіту та трудову книжку.
Проте, 01 вересня 2025 року отримав Рішення про відмову в призначення пенсії від 29.08.2025 №15515006883, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. З Рішення про відмову у призначенні пенсії 29.08.2025 №15515006883 вбачається, що страховий стаж заявника складає 8 років 8 місяців 2 дні, тому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 32 Закону у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 9 років для осіб з інвалідністю віком від 40 років.
До стажу не зараховано: період навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Період потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації.
07 листопада 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.11.2025 за №155150006883 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Відмова ґрунтувалась на тому, що страховий стаж заявника складає 8 років 10 місяців 2 дні, тому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 32 Закону у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 9 років для осіб з інвалідністю віком від 40 років.
До стажу не зараховано: період навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Період потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації.
Проте, в жодному із рішень не надано правової оцінки періоду роботи з 17.10.2005 по 15.04.2006 та з 01.09.2006 по 31.08.2015, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 та довідкою Комунальної установи «Гандрабурівський ліцей Ананьївської міської ради» відділу освіти, молоді і спорту Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області від 08.08.2025 №47.
Позивач вважає, що Рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.08.2025 №15515006883 та від 12.11.2025 за №155150006883 є протиправними та підлягають скасуванню.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 17.12.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
08.01.2026 року за вхід.№ЕС/3039/26 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому наголошено на необґрунтованості вимог позивача. Станом на момент звернення (на 22.08.2025) заявник досяг віку 41 років.
Страховий стаж відповідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку склав 8 років 8 місяців 2 дні.
До страхового стажу зараховано наступні періоди роботи: з 01.07.2005 по 03.11.2005, з 23.06.2006 по 04.09.2006, з 01.01.2010 по 31.08.2015, з 01.11.2021 по 01.06.2023, з 01.10.2023 по 30.04.2024, з 16.08.2024 по 10.12.2024.
До страхового стажу не зараховано навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації після закінчення навчання.
За результатом розгляду заяви від 22.08.2025 про призначення пенсії по інвалідності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 29.08.2025 №155150006883 через відсутність необхідного страхового стажу 9 років.
Документ в електронному вигляді «Адміністративний позов» від 10.12.25 у справі №420/41131/25 надіслано одержувачу – Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в його електронний кабінет.
Документ доставлено до електронного кабінету: 10.12.25 15:53
Дата отримання судом повідомлення про доставлення до електронного кабінету: 10.12.25 16:03
Документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження» від 17.12.25 у справі №420/41131/25 надіслано одержувачу – Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в його електронний кабінет.
Документ доставлено до електронного кабінету: 17.12.25 15:41
Дата отримання судом повідомлення про доставлення до електронного кабінету: 17.12.25 18:41
Таким чином, відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 17.12.2025 строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк, а також станом на час розгляду справи до суду не надходив.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.
Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи по суті до суду не надходили.
09.01.2026 року за вхід.№ЕС/4008/26 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем наголошено, що відповідно до ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається й на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком подав оригінал трудової книжки серії НОМЕР_2 та довідку Комунальної установи «Гандрабурівський ліцей Ананьївської міської ради» відділу освіти, молоді і спорту Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області від 08.08.2025 №47, що не заперечується Відповідачем 1 у відзиві.
Проте, пенсійним органом не надано правової оцінки вказаним документам.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 .
Відповідно до Витягу №84/25/3448/ВТ, експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи 09.06.2025 прийнято рішення №84/25/3448/Р про встановлення ОСОБА_1 3 (третьої) групи інвалідності, загальне захворювання.
22.08.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою №5751 про призначення пенсії по інвалідності, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області.
Згідно розписки-повідомлення, позивачем надано наступні документи:
виписка з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності №84/25/3448/Р;
диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_1 ;
довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_4 ;
заява про призначення пенсії №5751;
заява про спосіб виплати пенсії;
паспорт серії НОМЕР_3 ;
трудова книжка серії НОМЕР_2 .
У графі «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії» зазначено: фотокартка, строк подання – 21.11.2025.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.08.2025 №155150006883 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю страхового стажу – 9 років.
Як встановлено пенсійним органом, страховий стаж ОСОБА_1 складає – 8 років 8 місяців 2 дні.
За доданими документами до стажу не зараховано: період навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Період потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації.
07.11.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою №8100 про призначення пенсії по інвалідності, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області.
Згідно розписки-повідомлення, позивачем надано наступні документи:
довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_4 ;
заява про призначення пенсії №8100;
паспорт серії НОМЕР_3 .
Графа «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії» відсутня.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 12.11.2025 №155150006883 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю страхового стажу – 9 років.
Як встановлено пенсійним органом, страховий стаж ОСОБА_1 складає – 8 років 10 місяців 2 дні.
За доданими документами до стажу не зараховано: період навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Період потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації.
Також із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.07.2005 року судом встановлено наступне:
запис №1 – 01.07.2005 прийнятий на посаду сезонного охоронця в ТОВ «Агросервіс» - наказ №179 від 01.07.2005;
запис №2 – 03.11.2005 звільнений з займаної посади за згодою сторін – наказ №218 від 03.11.2005;
запис №3 – 17.10.2005 прийнятий на посаду сезонного кочегара ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове Ананьївського району – наказ №69 від 17.10.2005;
запис №4 – 15.04.2006 звільнений з посади кочегара ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове у зв`язку із закінченням опалювального сезону – наказ №30 від 14.04.2006;
запис №5 – 19.06.2006 прийнятий на посаду сезонним охоронцем в ТОВ «Агросервіс» - наказ №33 від 19.06.2006;
запис №6 – 11.09.2006 звільнений з займаної посади за власним бажанням – наказ №57 від 11.09.2006;
запис №7 – 01.09.2006 призначений на посаду завгоспа ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове – наказ №57 від 01.09.2006;
запис №8 – 01.09.2009 переведений на посаду робітника ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове- наказ №3 від 01.09.2009;
запис №9 – 31.08.2015 звільнений з посади робітника за власним бажанням – наказ №21 від 26.08.2015.
Відповідно до довідки Комунальної установи «Гандрабурівський ліцей Ананьївської міської ради» відділу освіти, молоді і спорту Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області від 08.08.2025 №47 судом встановлено наступне:
«Видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому, що дійсно:
17.10.2005 р. - призначено на посаду кочегара ЗОШ І-IIІ ступенів с. Точилове Ананьївського району (наказ від 17.10.2005 року №69);
15.04.2005 р. - звільнено з посади кочегара ЗОШ І-ІIІ ступенів с. Точилове Ананьївського району(наказ від 14.04.2005 року №30);
01.09.2006 р. - призначено на посаду завгоспа ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове Ананьївського району (наказ від 01.09.2006 року №8);
01.09.2009 р - переведено на посаду робітника ЗОШ І-ІІІ ступенів с Точилове Ананьївського району (наказ від 01.09.2009 року №8);
31.08.2015 р. - звільнено з посади робітника Точилівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів — ДНЗ» Ананьївського району (наказ від 26.08.2015 року №21).
01.09.2011 року ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Точилове була реорганізована в Точилівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Ананьївської районної ради Одеської області (рішення Точилівської сільської ради від 01.04.2011 року №42).
02.12.2020 року назву «Точилівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів – дошкільний навчальний заклад» Ананьївської районної ради Одеської області» змінено на Комунальна установа «Точилівський ліцей Ананьївської міської ради» (Рішення Ананьївської міської ради від 02 грудня 2020 року №37-VIII).
06.08.2021 року Комунальну установу «Точилівський ліцей Ананьївської міської ради» реорганізовано шляхом приєднання до Комунальної установи «Гандрабурівський ліцей Ананьївської міської ради» (Рішення Ананьївської міської ради від 06.08.2021 року №293-VIII).
У вказаний період у відпустці без збереження заробітньої плати не перебував.
Підстава: книги наказів за 2004-2006 рр., 2013-2016 рр.».
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірним питанням у даній справі є протиправність/правомірність рішень пенсійного органу, якими позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності.
Відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 №2073-IX (далі - Закон №2073) адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (ч.1 ст.21 Закону №2073). Особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу (ч.1 ст.38 Закону №2073). Заява подається в усній чи письмовій формі (ч.1 ст.39 Закону №2073). Заява в письмовій формі може бути подана до адміністративного органу шляхом особистого звернення, надіслана поштовим відправленням або подана в електронній формі, у тому числі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (ч.2 ст.41 Закону №2073).
Як встановлено судом, 22.08.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою №5751 про призначення пенсії по інвалідності, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області та 07.11.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою №8100 про призначення пенсії по інвалідності, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області.
Рішеннями ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.08.2025 №155150006883 та ГУ ПФУ в Рівненській області від 12.11.2025 №155150006883 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю страхового стажу – 9 років.
Як на дату звернення позивача до відповідача із заявою, так і на час прийняття відповідачем спірного рішення відносини органів виконавчої влади, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ врегульовувалися Законом України "Про адміністративну процедуру" №2073-IX.
Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст.2 Закону України №2073-IX:
- адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
- адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
- адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Відповідно до сфери дії Закон України "Про адміністративну процедуру" поширюється також на вирішення відповідачем питання щодо перерахунку пенсії шляхом переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідач підпадає під визначення "адміністративний орган", процедура розгляду відповідачем заяви позивача підпадає під визначення "адміністративна справа", а оскаржуване у цій справі рішення відповідача під визначення "адміністративний акт".
Статтею 47 Закону України №2073-IX встановлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; 3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні; 4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки; 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.
Згідно ст. 52 Закону України №2073-IX адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності. Відповідно до ст.53 Закону №2073-IX доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи, при цьому засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: 1) пояснення учасників адміністративного провадження; 2) документи; 3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; 4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; 5) речі; 6) пояснення свідків; 7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів.
Оцінюючи правомірність прийнятих оскаржуваних актів суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.69 Закону України №2073-IX за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт, вимоги до форми і змісту якого встановлені ст.70 і ст.71 Закону України №2073-IX.
Статтею 71 Закону України №2073-IX визначено, що письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані. Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону. У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею. У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Крім того, статтею 72 Закону України №2073-IX встановлено вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта. Зокрема, ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX визначено, що у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Частиною 5 ст. 72 Закону України №2073-IX встановлено, що відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
З огляду на це, зважаючи на вимогу статті 72 Закону України №2073-IX щодо змісту адміністративного акту, суд констатує, що оскаржуване рішення повинно містити всі відомості, визнані законом як обов`язкові, а також відповідне мотивування (обґрунтування) прийняття такого акту.
Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.08.2025 №155150006883 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю страхового стажу – 9 років.
Як встановлено пенсійним органом, страховий стаж ОСОБА_1 складає – 8 років 8 місяців 2 дні. За доданими документами до стажу не зараховано: період навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Період потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації.
Разом з цим, як встановлено судом, згідно розписки-повідомлення до заяви №5751, позивачем надано наступні документи:
виписка з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності №84/25/3448/Р;
диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_1 ;
довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_4 ;
заява про призначення пенсії №5751;
заява про спосіб виплати пенсії;
паспорт серії НОМЕР_3 ;
трудова книжка серії НОМЕР_2 .
У графі «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії» зазначено: фотокартка, строк подання – 21.11.2025.
Водночас, рішення від 29.08.2025 №155150006883 не містить аналізу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , не зазначено про врахування/неврахування періодів роботи при розгляді заяви про призначення пенсії, підстави врахування/неврахування періодів роботи.
Натомість, у відзиві на позов ГУ ПФУ в Донецькій області зазначено, що до страхового стажу зараховано наступні періоди роботи: з 01.07.2005 по 03.11.2005, з 23.06.2006 по 04.09.2006, з 01.01.2010 по 31.08.2015, з 01.11.2021 по 01.06.2023, з 01.10.2023 по 30.04.2024, з 16.08.2024 по 10.12.2024
Проте, як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , зазначені відповідачем періоди не співпадають зі записами трудової книжки.
Зі змісту оскаржуваного акту вбачається також відсутність мотивів з яких відповідачем було зроблено висновок про незарахування періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Доводи відповідача, викладені у відзиві, відхиляються судом оскільки такої інформації не вказано в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Також судом встановлено, що 07.11.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою №8100 про призначення пенсії по інвалідності, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 12.11.2025 №155150006883 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю страхового стажу – 9 років.
Як встановлено пенсійним органом, страховий стаж ОСОБА_1 складає – 8 років 10 місяців 2 дні. За доданими документами до стажу не зараховано: період навчання згідно посвідчення № НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про початок навчання. Період потребує уточнення довідкою про період та форму навчання та зазначення інформації про присвоєння кваліфікації.
Рішення від 12.11.2025 №155150006883 також не містить аналізу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , не зазначено про врахування/неврахування періодів роботи при розгляді заяви про призначення пенсії, підстави врахування/неврахування періодів роботи.
Водночас у рішенні від 12.11.2025 №155150006883 визначено, що страховий стаж позивача складає – 8 років 10 місяців 2 дні, що на 2 місяці більше чим встановлено у рішенні ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.08.2025 №155150006883. Проте, підстави відмови у призначенні пенсії по інвалідності є тотожними.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність вмотивованості висновків адміністративних актів.
З вказаного суд дійшов висновку про те, що мотивувальні частини оскаржуваних рішень не відповідають вимогам ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX, оскільки не містять змісту документів та всіх відомостей, які були враховані під час розгляду справи, не має належних посилань на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу, а також не надано детальну правову оцінку всіх обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Неналежне викладення змісту мотивувальної частини адміністративного акту трактується як відсутність мотивувальної частини, яка б відповідала вимогам ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX.
Згідно з ч.3 ст.85 Закону України №2073-IX у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.
Згідно з п.п. 1, 3 ч.1 ст.4 Закону України "Про адміністративну процедуру" принципами адміністративної процедури є: верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; обґрунтованість.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З вищевикладеного випливає, що відповідач діяв не дотримуючись принципів адміністративної процедури, зокрема верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; обґрунтованість та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення. Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.08.2025 №155150006883 та ГУ ПФУ в Рівненській області від 12.11.2025 №155150006883 є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо способу захисту прав позивача
Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.
Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, ч.3 ст.69 Закону України №2073-IX встановлено, що якщо судовим рішенням, що набрало законної сили, або рішенням суб`єкта розгляду скарги адміністративний орган зобов`язано прийняти адміністративний акт певного змісту, повторний розгляд справи не проводиться.
Таким чином, з вказаних норм слідує, що суд має право на розгляд та вирішення питання зобов`язання суб`єкта владних повноважень щодо прийняття певного рішення.
Суд зауважує, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.
У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.
Разом з цим суд зазначає, що у статті 1 та частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.
Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Також, відповідно до Конституції України громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Європейська соціальна хартія (European Social Charter) (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі міжнародними зобов`язаннями України.
Формою здійснення особою права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки та реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею через уповноважені органи влади.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).
Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За приписами частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII).
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Водночас, як вже вказувалось вище, відповідачами не надано правової оцінки періодам роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.07.2005 року, що є обов`язковим.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Рівненській області при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 07.11.2025 повинен прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням ЗУ «Про адміністративну процедуру» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При обранні способу захисту суд враховує вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Рівненській області.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання призначити пенсію – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29.08.2025 №155150006883 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.11.2025 №155150006883 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2025 про призначення пенсії по інвалідності з 09 червня 2025 року, з урахуванням висновків суду у справі, та прийняти рішення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про адміністративну процедуру».
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010, ел. пошта: gu@dn.pfu.gov.ua)

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: 33004, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7, ЄДРПОУ 21084076, ел. пошта: info@rv.pfu.gov.ua)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА