ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 р. 	Справа № 520/16219/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 27.11.25 по справі № 520/16219/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Салтівського районного суду міста Харкова , Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Салтівського районного суду міста Харкова (далі – Салтівський районний суд, перший відповідач), Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області (далі – ТУ ДСА в Харківській області, другий відповідач), в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Салтівського районного суду м. Харкова № 02-03/94 від 11.06.2025 «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 », яким встановлено секретарю судового засідання Салтівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 з 04.06.2025 надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 % посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 04.06.2025 становить 23 роки 3 місяці 22 дня;
- зобов`язати Салтівський районний суд міста Харкова встановити ОСОБА_1 з 04.06.2025 надбавку за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» в першій редакції від 10.12.2015, а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 04.06.2024 надбавку за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» в першій редакції від 10.12.2015, а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність наказу керівника апарату Салтівського районного суду м. Харкова № 02-03/94 від 11.06.2025 «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 » (далі – Наказ № 02-03/94), оскільки надбавка за вислугу років на державній службі позивачу мала бути встановлена на рівні 50% посадового окладу відповідно до первинної редакції Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), а внесені зміни підпунктом 4 пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» № 4282-IX від 01.04.2025 (далі за текстом Закон № 4282-ІХ) до статті 52 Закону № 889-VIII, шляхом встановлення максимального розміру надбавки за вислугу років на рівні 30% не можуть розповсюджуватися на позивача, оскільки звужують обсяг її прав порівняно з попереднім законодавчим регулюванням та порушують право позивача на отримання заробітної плати у належному розмірі.
Крім того, зауважила, що право позивача на отримання надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 50% підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 520/11114/24, а тому для встановлення надбавки в іншому розмірі, ніж встановлено відповідним рішенням суду, перший відповідач повинен здійснити поворот виконання рішення суду, якщо на те є законні підстави, що у спірних правовідносинах зроблено не було.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 по справі №520/16219/25 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 у справі № 520/16219/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відповідності цієї справи ознакам типової справи, визначеним у зразковій адміністративній справі № 240/7215/24, оскільки судом не враховано, що це питання вже було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, де позивачем оскаржувалась ухвала від 27.06.2025 про зупинення провадження у цій справі (№ 520/16219/25) та за результатами якого, апеляційний суд дійшов висновків про невідповідність цієї справи ознакам типової справи, визначеним у зразковій адміністративній справі № 240/7215/24.
Переконувала, що оскаржуваним наказом порушено конституційні засади дії нормативно-правових актів у часі, принципи верховенства права та недопустимості звуження існуючих конституційних прав, оскільки право позивача на майно і заробітну плату були звужені порівняно з попереднім правовим регулюванням.
З огляду на те, що відповідно до резолютивної частини судового рішення від 09.07.2024 у справі № 520/11114/24 відповідача було зобов`язано встановити позивачу розмір спірної надбавки саме на рівні 50%, навіть у випадку зміни законодавства, на підставі якого встановлюється розмір надбавки, таке судове рішення повинно бути переглянуте з урахуванням такої нової обставини (обставини змін в законодавстві).
Крім того, зазначила, що суд першої інстанції застосував норми абзацу 2 пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX (далі – Закон № 3460-ІХ), які не підлягали застосуванню, оскільки вказаний закон діяв лише у 2024 році, а предметом спору є правовідносини, що склалися у 2025 році.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідачі правом на подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює з 12.02.2002 секретарем судового засідання в Салтівському районному суді м. Харкова, стаж державної служби позивача станом на 04.06.2025 становить 23 роки 3 місяці 22 дні, що сторонами у справі не заперечується.
11.06.2025 керівником апарату Салтівського районного суду м. Харкова видано наказ № 02-03/94, відповідно до якого позивачу з 04.06.2025 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 % посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 04.06.2025 становить 23 роки 3 місяці 22 дні.
Не погодившись з наведеним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у зразковій справі № 240/7215/24 від 30.05.2025, дійшов висновку про правомірність Наказу № 02-03/94, оскільки його було прийнято 11.06.2025, тобто під час дії нової редакції статті 52 Закону № 889-VIII, якою передбачено встановлення надбавки за вислугу років - не більше 30 відсотків посадового окладу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спірні правовідносини у цій справі склались внаслідок встановлення позивачу з 04.06.2025 надбавки за вислугу років на рівні 30%, замість раніше встановленої у розмірі 50% за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі №520/11114/24.
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Згідно зі статтею 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 6 статті 155 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частини 4 статті 150 Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу.
Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон № 889-VIII.
Статтею 3 Закону № 889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Згідно з частиною 1 статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.
Відповідно до частин 1-2, 4-5, 8 статті 50 Закону № 889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 889-VIII у редакції від 01.01.2025 надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Однак, згідно з частиною 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX (далі – Закон № 4059-ІХ) зупинено на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 4, ст. 43; 2019 р., № 43, ст. 250) в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад. 
Пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-ІХ передбачено особливості оплати праці державного службовця у 2025 році.
Так, відповідно до пункту 13 розділу «Прикінцевих положень» Закону № 4059-ІХ у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, у 2025 році з урахуванням вищенаведених норм права, надбавка за вислугу років на державній службі встановлена на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Колегія суддів зауважує, що на розгляді у Верховному Суді перебувала зразкова справа № 240/7215/24, предметом якої було питання правомірності виплати у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 9 листопада 2023р. № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким зупинено дію приписів Закону України від 10 грудня 2015р. № 889-VIII «Про державну службу», як і у спірних правовідносинах у 2025 році. 
А відтак, правовідносини у цій справі є подібними правовідносинам у справі №240/7215/24, що дозволяє колегії суддів застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2026 у справі №240/7215/24, під час вирішення спірних правовідносин.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 у справі №240/7215/24 Суд дійшов висновку, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, а саме, на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
За наслідком дослідження питання стосовно того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років на державній службі: законодавства про державну службу чи про державний бюджет, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки пізніше прийнятим Законом № 3460-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону України «Про державну службу» про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону України «Про державну службу» та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців. Тобто, норми Закону України «Про державну службу» щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, оскільки їх дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця, а саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Слід вказати, що норма пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-ІХ, яким передбачено, що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, неконституційною не визнавалась, а відтак, з урахуванням вищенаведеного підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки до моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
Крім того, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» № 4282-IX від 11.03.2025 (далі – Закон № 4282-ІХ), який набув чинності 01.04.2025, статтю 52 Закону № 889-VIII викладено в новій редакції, а саме:
« 1. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
2. Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.
3. Компенсація у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, встановлюється в розмірі та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
4. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).
5. Розмір місячної або квартальної премії, премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «A», встановлюється у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
6. Фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці».
Тобто з моменту набуття чинності вищевказаним законом (01.04.2025), регулювання оплати праці державних службовців вже не має розбіжностей.
Твердження позивача про протиправність зменшення їй розміру раніше встановленої на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 520/11114/24 надбавки за вислугу років на державній службі з 50 % до 30 % підлягають відхиленню, оскільки після прийняття вказаного судового рішення законодавцем було змінено статтю 52 Закону № 889-VIII, внаслідок чого частина 1 статті 52 Закону № 889-VIII, яка була застосовано судом з посиланням на існування змістовної та темпоральної колізії між нею, як більш ранньою cпeціaльнoю нopмoю і пізнішoю зaгaльнoю нopмoю (пункт 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік"), втратила чинність.
Колегія суддів наголошує, що законодавець в особі Верховної Ради України має повноваження на зміни як загальних так і спеціальних норм законів, у тому числі змінювати граничний розмір надбавки за вислугу років як шляхом збільшення, так і зменшення. Це виключні повноваження законодавчого органу країни. А відтак, з дня набрання законної сили нової редакції статті 52 Закону № 889-VIII до позивача має застосовуватися діюча норма.
Отже, враховуючи, що оскаржуваний в цій справі наказ було прийнято 11.06.2025 з урахуванням нової редакції статті 52 Закону № 889-VIII, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно встановив позивачу надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30% посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 04.06.2025 становить 23 роки 3 місяці 22 дні, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та апеляційної скарги.
Колегія суддів зауважує, що у випадку, якщо ОСОБА_1 вважає, що у сукупності з усіма змінами діючого законодавства, які відбулися після набрання рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі № 520/11114/24, її майнові права звужені або порушені іншим чином, вона не позбавлена права звернутися до Конституційного Суду України з конституційною скаргою відповідно до статей 55, 56 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII.
Твердження позивача про застосування судом першої інстанції норм абзацу 2 пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 3460-ІХ є такими, що спростовані під час апеляційного перегляду, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався іншими нормами чинного законодавства України, зокрема, приписами Закону № 4282-IX, який набув чинності 01.04.2025 та підлягав застосуванню до спірних правовідносин.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 по справі № 520/16219/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій