№ 207/394/26 
№ 2/207/1358/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року 
Південний районний суд м.Кам`янського у складі:
головуючого судді: Притуляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Лещенко Л.В.
позивача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Кам`янська міська рада в особі відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрована та постійно мешкає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою, позивач проживає та зареєстрована з 12.09.1989 року та є її відповідальним квартиронаймачем.
Разом з нею зареєстрований її колишній чоловік – ОСОБА_2 (відповідач по справі), однак з 2024 року фактично у вказані квартирі не проживає, шлюб між ними розірвано 06.03.2024р. Де саме, за якою адресою проживає відповідач позивачці невідомо. Зазначене вище свідчить про те, що відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, відповідачеві не чинила. Де відповідач проживає на даний момент, вона не знає, ніяких стосунків вона з ним не підтримує, позивач вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснивши, що це їй необхідно для зменшення розміру комунальних платежів та вирішення питання щодо приватизації квартири.
Відповідач повідомлявся про дату і час проведення судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, однак, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Згідно архівного витягу №У-514/21/2-08 від 12.01.2026р. з протоколу від 22.06.1089 року №6 засідання виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, рішення від 22.06.1989р. №247 «Про затвердження списків, наданих підприємствами району про розподіл житлової площі», вирішено видати ордер на службові житлові приміщення – квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 19.6 кв..м. ОСОБА_3 на родину з 2 осіб.
Згідно наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження, укладання та розірвання шлюбу, Киласонія це дівоче прізвище позивача – ОСОБА_1 .
Як вбачається з довідки про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ», позивач з 12.09.1989 року зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_4 та колишнім чоловіком – ОСОБА_2 . 
Відповідно до особового рахунку на квартиру № НОМЕР_1 , виданого ТОВ «Абонент ХХІ», позивач зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .та є відповідальним наймачем зазначеної квартири і на її ім`я відкритий особовий рахунок на квартиру. 
З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2024 року, що підтверджується актом про не проживання від 03.02.2026 року №26, складеного комісією КП КМР «Добробут» за участю сусідів.
Крім того, рішенням Баглійського районного суду міста Дінпродзержинська від 06.03.2024р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціальномедична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 частини першої статті 2 Закону України « Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання від 05.11.2021 року № 1871-ІХ).
Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, і є таким, що понад шість місяців без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає у спірній квартирі, не бере участі в її утриманні, його тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що він має інше місце проживання, отже втратив інтерес до спірної квартири, а отже є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.
На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Кам`янська міська рада в особі відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1355,16 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя         С.А. Притуляк