КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
17 червня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4220/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковези Андрія Івановича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Литвинової І. В.
від 03 вересня 2025 року
у цивільній справі № 757/21653/25-ц Печерського районного суду міста Києва
за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
У С Т А Н О В И В:
В травні 2025 року позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 759,04 грн за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на платній основі надає відповідачеві, як власнику, послуги із забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , у якому розташована належна їй квартира АДРЕСА_2 . Відповідач має заборгованість, що свідчить про неналежне виконання нею своїх зобов`язань.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» заборгованість у розмірі 4 759 грн 04 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Ковеза А. І., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності без належного повідомлення про відкриття провадження, оскільки судова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Звертає увагу на те, що така поштова відмітка відповідно до чинного процесуального законодавства не є підтвердженням вручення ухвали суду та не вважається належним повідомленням сторони про процесуальні дії, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17.
Звертає увагу на те, що позовні вимоги були пред`явлені до неналежного відповідача - ОСОБА_1 , проте суд ухвалив рішення щодо ОСОБА_2 за відсутності в матеріалах справи будь-яких заяв позивача про уточнення анкетних даних сторін. Вказує на необґрунтованість розрахунку заборгованості, наголошуючи, що позивач первісно заявляв до стягнення 7 949,75 грн за період з серпня по грудень 2024 року по квартирі АДРЕСА_2 , однак у рішенні суду фігурує сума 4 759,04 грн станом на 01.08.2025 без належного арифметичного обґрунтування та первинних документів. Зазначає, що суд не з`ясував долю різниці у розмірі 3 190,71 грн та безпідставно проігнорував зміст заяви позивача про уточнення позовних вимог від 12.08.2025.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 03.09.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету адвоката Кавези А. І., до електронного кабінету та на електрону пошту позивача.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є правомірним балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 та фактично надає послуги з утримання цього будинку та прибудинкової території. Встановивши, що ОСОБА_2 є зареєстрованим власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами фактичних договірних правовідносин, які зобов`язують власника нести тягар утримання належного йому майна. Суд першої інстанції зазначив, що опублікований у газеті «Хрещатик» від 14.07.2015 договір є договором приєднання, а відсутність укладеного у письмовій формі індивідуального договору не звільняє споживача від обов`язку оплати фактично спожитих послуг у повному обсязі. Встановивши, що згідно з уточненим розрахунком позивача заборгованість відповідача становить 4 759,04 грн, і цей розрахунок не був спростований матеріалами справи чи відзивом відповідача, суд дійшов висновку про повну обґрунтованість та доведеність позовних вимог.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо належного повідомлення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2025 про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін була направлена на адресу відповідача, проте конверт повернувся до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Суд першої інстанції, розглядаючи справу за відсутності відповідача, не звернув уваги на те, що повернення судом кореспонденції з вказівкою причини «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про судове засідання чи відкриття провадження (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17). За таких обставин відповідач була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема подати відзив на позовну заяву та надати власні докази й заперечення проти суми нарахувань. 
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Щодо вирішення спору по суті та обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного. 
Статтями 67, 68 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити оплату за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає, зокрема забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком включають, 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
Частинами 1,2 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у передбачено, що управління багатоквартирним управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.
Положеннями ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники зобов`язані, у тому числі, виконувати рішення зборів співвласників (п. 5); своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов?язковим для виконання всіма співвласниками.
Згідно зі ст. 32 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закон № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Тобто, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
У межах даної справи, зважаючи на доводи апеляційної скарги, колегія перевіряє правильність нарахування заборгованості, яку суд першої інстанції вважав доведеною.
Матеріалами справи підтверджено, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва та перебуває на балансовому обліку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», яке надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуванні території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території.
Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 та за вказаною адресою має зареєстроване/ задеклароване місце проживання.
За змістом принципу диспозитивності, зпріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів. 
Як убачається з матеріалів справи, у травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, матеріально-правовою підставою якого визначив існування заборгованості відповідача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_2 за період із серпня 2024 року по грудень 2024 року включно. 
За цей п`ятимісячний період відповідачу нараховувалася щомісячна фіксована плата у розмірі 1 589,95 грн, що в сукупності становить суму 7 949,75 грн. 
Водночас у подальшому позивач подав заяву про уточнення позовних вимог від 12.08.2025 (а.с. 38-39), у якій просив стягнути заборгованість у розмірі 4 759,04 грн саме станом на 01.08.2025. Колегія суддів наголошує, що вказана заява про «уточнення» за своєю формою та змістом процесуально не є ні зміною підстав, ні зміною предмета позову в розумінні статті 49 ЦПК України, оскільки вона не містить як належного правового обґрунтування для трансформації первісних позовних вимог, так і не відповідає вимогам процесуального закону, щодо заяв по суті спору.
Арифметичний аналіз наданого позивачем розрахунку свідчить, що сума 4 759,04 грн є підсумковим річним сальдо, що охоплює часовий проміжок із серпня 2024 року по липень 2025 року включно. При цьому такий підсумковий баланс утворився внаслідок того, що первісні хронологічні межі позовного періоду (серпень-грудень 2024) позивач поєднав із нарахуваннями за увесь 2025 рік, застосувавши мінусові коригування у вигляді перерахунку за ненадані послуги у лютому, березні, червні та липні 2025 року на загальну суму мінус 14 320,38 грн. 
Отже заборгованості станом на 01.08.2025 у розмірі 4 759,04 грн об`єктивно не могло існувати на дату звернення позивача до суду з цим позовом у травні 2025 року. 
Питання правильності нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги входить до предмета доказування та має істотне значення для справи, а судове рішення у будь-кому випадку повинно бути ухвалено виключно щодо перевіреного, арифметично підтвердженого нарахування в межах заявленого позовного інтервалу (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц). 
Стягнення суми, яка є результатом річного взаємозаліку операцій за 2025 рік, повністю суперечить первісним підставам позову, а факт наявності безперечного боргу відповідача саме за серпень-грудень 2024 року позивачем належними та допустимими доказами не доведений, що свідчить про безпідставність позовних вимог та суперечить статтям 526 і 530 ЦК України. 
За таких обставин, оцінюючи позовні вимоги в межах заявленого у травні 2025 року періоду, колегія суддів вважає їх недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судові витрати за подання позову у суді першої інстанції покладаються на позивача.
Водночас на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542, 00 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Ковези Андрія Івановича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
Відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Стягнути Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (код ЄДРПОУ 35692211) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов