ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/12763/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Київгаз" - адвоката Мельника О.В. (дов. від 16.12.2025 № Д-93/25),
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" - адвоката Рівного Є.О. (ордер АІ № 2115290 від 30.01.2026),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги акціонерного товариства "Київгаз" (далі - АТ "Київгаз") та товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" (далі - ТОВ "Атем Груп")
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 (головуючий суддя: Шаратов Ю.А., судді: Скрипка І.М. і Бестаченко О.Л.) та
додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 (головуючий суддя: Шаратов Ю.А., судді: Скрипка І.М. і Бестаченко О.Л.)
у справі № 910/12763/25
за позовом АТ "Київгаз"
до ТОВ "Атем Груп"
про стягнення 1 997 475,93 грн.
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.05.2026 № 32.2-01/691 у зв`язку з відпусткою судді Власова Ю.Л. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/12763/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М., Малашенкова Т.М.
За результатами розгляду касаційної скарг Верховний Суд
ВСТАНОВИВ:
АТ "Київгаз" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Атем Груп" про стягнення 1 997 475,93 грн заборгованості, з яких: 1 501 518,23 грн інфляційних втрат та 495 958,70 грн 3% річних.
Позов обґрунтовано простроченням відповідачем свого обов`язку зі сплати поставленого товару (донарахованого необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості на підставі рішення комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50) за договором № 14407 розподілу природного газу (далі - Договір), у зв`язку із чим останній має сплатити на користь позивача понесені ним інфляційні втрати ти 3% річних за період з 13.03.2018 до 06.03.2025 на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Господарський суд міста Києва рішенням від 06.01.2026 (суддя Ягічева Н.І.) позов задовольнив у повному обсязі з посиланням на доведеність обставин прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов`язання зі сплати донарахованого необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості, правомірність виникнення та існування якого (грошового зобов`язання) підтверджено рішеннями судів, які набрали законної сили. При цьому, за висновком суду першої інстанції, нарахування заявлених до стягнення інфляційний втрат та 3% річних за період з 13.03.2018 до 06.03.2025 є правомірним, а їх розрахунок арифметично правильним.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 05.03.2026 зазначене рішення Господарського суду міста Києва змінив, виклавши резолютивну частину рішення в новій редакції, згідно з якою: позов задовольнив частково; стягнув з ТОВ "Атем Груп" на користь АТ "Київгаз" 898 712,26 грн інфляційних втрат та 171 933,48 грн 3% річних; відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 602 805,97 грн інфляційних втрат та 324 025,22 грн 3% річних.
Апеляційний суд в цілому погодився із висновками суду першої інстанції про прострочення відповідачем своїх зобов`язань зі сплати донарахування необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості, однак визнав початком періоду прострочення 19.02.2021, врахувавши обставин оскарження відповідачем як споживачем в судовому порядку рішення комісії ПАТ "Київгаз" та пославшись на норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ). За наслідками здійснення власного перерахунку сум інфляційних втрат та 3% річних, виснував наявність підстав для їх стягнення за період з 19.02.2021 до 06.03.2025 саме у задоволених судом розмірах.
Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 06.04.2026: заяву АТ "Київгаз" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат залишив без розгляду; заяву ТОВ "Атем-Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково; стягнув з АТ "Київгаз" на користь ТОВ "Атем-Груп" 24 119,97 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні решти заяви ТОВ "Атем-Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовив.
Апеляційний суд визнав доведеними обставини надання представником відповідача професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції. Визнав наявними підстави для зменшення заявленої до стягнення суми з 300 000 грн до 45 000 грн та з урахуванням часткового задоволення позову стягнув такі витрати пропорційно задоволеним апеляційним вимогам (53,60%), що, за висновком суд, складає суму в розмірі 24 119,97 грн.
Оскільки до прийняття додаткової постанови у цій справі від АТ "Київгаз" надійшла заява про залишення без розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, апеляційний суд виснував підстави для її задоволення та залишення заяви АТ "Київгаз" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат без розгляду, визнавши за можливе у цьому випадку застосувати аналогію норми пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з огляду на неврегульованість нормами процесуальних дій суду у випадку подання такої заяви.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, ТОВ "Атем-Груп" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій:
1) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, частини четвертої статті 75, статей 73, 76 ГПК України та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах:
- від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/23, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 та від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 17.04.2018 у справі № 822/1468/17, від 27.11.2020 у справі № 440/525/19, від 17.04.2018 у справі № 822/1468/17, від 15.11.2019 у справі № 463/3704/15-а, від 30.09.2021 у справі № 826/7424/17, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17, від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16 та низці інших постанов, наведених скаржником (висновки щодо преюдиції та підстав звільнення від доказування у зв`язку з наявністю преюдиційних судових рішень; застосування норми частини четвертої статті 75 ГПК України);
- від 12.03.2020 у справі № 914/766/17 (про те, що акт-розрахунок є єдиним документом у якому визначаються період донарахування, обсяг донарахованого природного газу і його вартість. Цей документ визначає грошову суму, яку зобов`язаний сплатити господарюючий суб`єкт);
2) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та підлягає скасуванню на підставі пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази.
Просить скасувати постанову апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 898 712,26 грн інфляційних втрат та 171 933,48 грн 3% річних та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У касаційній скарзі ТОВ "Атем-Груп" зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір його витрат на професійну правничу допомогу становить 200 000 грн. З посиланням на норму частини восьмої статті 129 ГПК України скаржник стверджує, що конкретний розмір та докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу будуть надані після ухвалення рішення Верховним Судом.
АТ "Київгаз" також не погодилося із постановою суду апеляційної інстанції, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій:
1) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, статей 86, 236 ГПК України та неправильне застосування статті 625 ЦК України, статей 1, 2, 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та пунктів 1, 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 № 1078 (далі - Порядок проведення індексації), без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 25.08.2020 у справі № 924/534/19, від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 13.08.2020 у справі № 905/1302/18, від 24.01.2024 у справі № 910/9745/22;
2) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах, яка, на думку скаржника, не відповідає (суперечить) прямій нормі Закону - положенням статей 4, 212, 253, 526 та частині другій статті 530 ЦК України.
Просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Окрім того, АТ "Київгаз" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою і на додаткову постанову суду апеляційної інстанції, в якій:
1) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме: 86, 126, 129, 210 ГПК України, статей 263, 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 08.07.2021 у справі № 922/3174/19, від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20, від 01.11.2023 у справі № 202/3681/16, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 05.09.2024 у справі № 904/428/23, від 02.10.2020 у справі № 911/19/19, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21;
2) обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 3, 4 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.
Просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду та ухвалити в цій частині нове додаткове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "Атем-Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
АТ "Київгаз" подало відзив на касаційну скаргу ТОВ "Атем-Груп", в якому, вважає касаційну скаргу в оскаржуваній частині постанови суду апеляційної інстанції безпідставною, такою, що не ґрунтується на об`єктивних обставинах справи, просить залишити її без задоволення.
Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно із підписаною заявою-приєднанням ТОВ "Атем Груп" (споживач) і ПАТ "Київгаз" (оператор ГРМ) уклали Договір, який відповідає типовому договору, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2498, та за умовами якого:
- цей типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (пункт 1.1);
- терміни, що використовуються в цьому договорі, мають такі значення: підтверджений обсяг природного газу - це об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи (далі за текстом договору - Кодекс ГТС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2493; реєстр споживачів постачальника -це перелік споживачів, які в установленому Кодексом ГТС порядку закріплені в інформаційній платформі оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді; споживач - це фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ (пункт 1.4);
- за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим правочином. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у нього об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ. При вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" (далі за текстом договору - Закон) та Кодексом газорозподільних систем (далі за текстом договору - Кодекс ГРМ), затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (пункти 2.1-2.3);
- споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом ГТС порядку підтверджується оператором ГТС до початку такого періоду. Наявність підтвердженого обсягу природного газу споживача (його постачальника) доводиться до відома оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку оператором ГТС, а до відома споживача - його постачальником. За відсутності у споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб споживача на відповідний календарний період, споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи (пункт 3.1);
- при здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м3) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України. При здійсненні обліку спожитого природного газу споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м3) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в Кодексі ГРМ. У разі виявлення порушень вимог Кодексу ГРМ при обліку спожитого природного газу побутовим споживачем та споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу ГРМ (пункт 5.3);
- споживач зобов`язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу (підпункт 5 пункту 7.4);
- договір укладається на невизначений строк (пункт 12.1).
За результати перевірки комерційного вузла обліку на об`єкті споживача представниками Оператора ГРМ в присутності представника споживача 18.01.2018 складений акт про порушення № 19.
Основна заборгованість виникла внаслідок донарахування необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості на підставі рішення комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ, оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50, яким задоволено акт про порушення від 18.01.2018 № 19 і донараховано ТОВ "Атем Груп" додаткові об`єми природного газу у обсязі 224 640,00 куб.м природного газу вартістю 2 411 016,19 грн та послуг з його розподілу вартістю 57 121,46 грн.
Листом від 06.03.2018 № 716/09 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості на суму 2 412 016,19 грн, пропонував відповідачу добровільно сплатити суму боргу у семиденний строк на рахунок позивача.
Відповідач в добровільному порядку суму заборгованості не сплатив та оскаржив в судовому порядку рішення комісії відповідача від 15.02.2018, яким було повністю задоволено акт про порушення № 19 від 18.01.2018.
Господарський суд міста Києва рішенням від 18.06.2020 у справі № 910/4072/18 в задоволенні позовних вимог ТОВ "Атем Груп" про скасування рішення відмовив повністю.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 22.09.2020: задовольнив апеляційну скаргу ТОВ "Атем Груп"; скасував рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі № 910/4072/18; прийняв нове судове рішення про задоволення позовних вимог; скасував рішення комісії ПАТ "Київгаз", оформлене протоколом № 50 про порушення вимог Кодексу ГРМ від 15.02.2018.
Верховний Суд постановою від 18.02.2021: задовольнив касаційну скаргу АТ "Київгаз"; скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № 910/4072/18; рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 залишив в силі.
АТ "Київгаз" з метою стягнення заборгованості звернулося до суду.
Господарський суд міста Києва рішенням від 16.10.2024 у справі № 910/4481/18, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом (постанова від 06.02.2025) та Верховним Судом (постанова від 24.04.2025): позовні вимоги АТ "Київгаз" до ТОВ "Атем Груп" про стягнення 2 412 016,19 грн задовольнив частково; стягнув з ТОВ "Атем Груп" на користь АТ "Київгаз" суму заборгованості в розмірі 1 417 247,49 грн; у іншій частині позовних вимог відмовив.
ТОВ "Атем Груп" 07.03.2025 сплатило АТ "Київгаз" заборгованість у розмірі 1 417 247,49 грн за платіжною інструкцією № 217151.
За наслідками з`ясування обставин цієї справи та розгляду заявленого позову суди попередніх інстанцій дійшли єдиного висновку щодо доведеності обставин існування основної заборгованості за Договором, обумовленої здійсненням відповідачу донарахування необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості на підставі рішення комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ, оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50 та порушення строків виконання відповідачем свого грошового зобов`язання з оплати такої заборгованості, що є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України. 
Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли відмінних висновків щодо періоду такого прострочення, зокрема, суд першої інстанції погодився з визначеним позивачем початком періоду їх нарахування - з 13.03.2018, тобто, з моменту спливу строку на добровільне погашення заборгованості з оплати донарахування, тоді як, апеляційний суд визнав правомірним нарахування інфляційних та 3% річних у період з 19.02.2021 (з наступного дня за днем набрання законної сили рішення Господарський суд міста Києва від 18.06.2020 у справі № 910/4072/18 про відмову в позові ТОВ "Атем Груп" про скасування рішення комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ, оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50) до 06.03.2025, врахувавши обставин оскарження відповідачем як споживачем в судовому порядку рішення комісії ПАТ "Київгаз" та пославшись у цьому контексті на норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ.
Так, у прийнятті оскаржуваних судових рішень суди обох попередніх інстанцій виходили з того, що пунктами 3, 5 частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" визначені обов`язки споживача, зокрема, не допускати несанкціонованого відбору природного газу; припинити (обмежити) споживання природного газу згідно з вимогами законодавства та умов договорів.
У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина третя статті 13 Закону України "Про ринок природного газу").
Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема, умови забезпечення: надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу, визначені Кодексом ГРМ.
Згідно з пунктами 1, 2 глави 6 розділу X Кодексу ГРМ власник комерційного ВОГ або суб`єкт господарювання, що здійснює його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, забезпечує належний технічний стан комерційного ВОГ та його складових (зокрема ЗВТ), а також проведення періодичної повірки ЗВТ (крім населення) в порядку, визначеному главою 7 цього розділу, та відповідає за дотримання правил експлуатації комерційного вузла обліку та його складових (ЗВТ). Технічне обслуговування елементів комерційного ВОГ, зокрема здійснення ревізії запірних пристроїв та фільтрів, повірки та ремонту ЗВТ, проводить власник цього комерційного ВОГ або суб`єкти господарювання, що здійснюють його експлуатацію на підставі відповідного договору з власником, згідно з експлуатаційними документами в спеціалізованих сервісних центрах. Протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових оператор ГРМ та споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) проводять такі спільні дії: контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу); перевірку комерційного ВОГ та його складових відповідно до вимог цього Кодексу, зокрема контрольний огляд вузла обліку; монтаж/демонтаж ЗВТ на повірку (періодичну, позачергову, експертну), експертизу та/або ремонт. Контрольний огляд вузла обліку здійснюється оператором ГРМ за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців.
За змістом глави 6 розділу X Кодексу ГРМ позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає: 1) витоки газу з елементів та конструкції комерційного ВОГ, у тому числі імпульсних ліній манометрів, датчиків тиску і температури тощо; 2) відсутність зміни показань лічильника газу (обчислювача або коректора об`єму газу), загальмованість або рух з ривками зчитувального механізму при фактичній витраті (споживанні) природного газу; 3) наявність сторонніх шумів та нехарактерних звуків при роботі лічильника газу чи іншого ЗВТ; 4) індикація або наявність повідомлень про порушення в роботі ЗВТ, в тому числі про необхідність зміни елементів живлення; 5) забруднення або відкладання осадів, потрапляння сторонніх предметів до внутрішньої порожнини вимірювального трубопроводу або лічильника газу чи на робочі поверхні первинних перетворювачів; 6) інші ознаки порушень вимог щодо експлуатації ЗВТ, які можуть вплинути на результати вимірювання. Якщо внаслідок позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових буде підтверджено факт необлікованого чи облікованого частково об`єму розподіленого (спожитого, переданого) природного газу, розрахунок необлікованих (облікованих частково) об`ємів природного газу за період несправності комерційного ВОГ чи його складових здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.
Відповідно до пункту 7 глави 9 розділу Х Кодексу ГРМ у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: 1) пошкодження пломб; 2) пошкодження ЗВТ (лічильника газу); 3) наявність зміни параметрів параметризації обчислювача чи коректора об`єму газу; 4) непрацездатність комерційного ВОГ чи його складових та/або його (їх) невідповідність умовам експлуатації чи узгодженій проектній документації або умовам договору; 5) наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ; 6) наявність несанкціонованого газопроводу; 7) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок чого перевищується діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу).
Розрахунок необлікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі XI цього Кодексу.
Главою 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ визначено види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування, зокрема, до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються як "не з вини споживача"), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу, належать: 1) пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно; 2) фіксація коректором чи обчислювачем об`єму газу даних щодо збоїв в роботі комерційного ВОГ або його складових, внаслідок чого об`єм розподіленого (спожитого) природного газу за попередній період визначений некоректно; 3) виявлення помилок в конфігурації даних обчислювача об`єму газу, що були введені при його первинному програмуванні, чи в протоколі параметризації (діаметр газопроводу звужуючого пристрою, кількість імпульсів, параметрів ФХП тощо), внаслідок чого об`єм розподіленого (спожитого) природного газу за попередній період визначений некоректно; 4) перевищення діапазону обчислення вузла обліку тощо (пункт 3 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ).
За приписами глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.
Суди обох інстанцій виснували, що факт роботи ВОГ відповідача в позаштатному режимі зафіксований проведеною позивачем перевіркою, оформленою актом від 18.01.2018 № 19, який задоволено рішенням Комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ, оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50, в якому відповідачу донараховано 224 640,00 куб.м природного газу.
За висновком суду першої інстанції, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі № 910/4481/18, яке набрало законної сили, встановлено факт наявності у ТОВ "Атем Груп" заборгованості у розмірі 1 417 247,49 грн за наслідками такого донарахування, наявні правові підстави для нарахування на цю суму заборгованості за період з 13.03.2018 до 06.03.2025 інфляційних втрат та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, розмір яких, за висновком суду першої інстанції, є арифметично вірним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.
У свою чергу апеляційний суд:
- звернув увагу на те, що ТОВ "Атем Груп" оскаржило в судовому порядку (справа № 910/4072/18) рішення комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ, оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50, яким задоволено акт про порушення від 18.01.2018 № 19 і донараховано ТОВ "Атем Груп" додаткові об`єми природного газу у обсязі 224 640,00 куб.м природного газу вартістю 2 411 016,19 грн та послуг з його розподілу вартістю 57 121,46 грн;
- визнав неправомірним незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, згідно із якими, якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою;
- відхилив заперечення позивача щодо посилань відповідача на норму пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ з покликанням на те, що Господарський суд міста Києва рішенням від 18.06.2020 у справі № 910/4072/18, яке залишене в силі Верховним Судом постановою від 18.02.2021, повністю відмовив в задоволенні позовних вимог ТОВ "Атем Груп", оскільки, за висновком апеляційного суду, для застосування цієї норм Кодексу ГРМ має значення не сам факт задоволення чи відмови в такому позові, а дата набрання судовим рішенням законної сили (статусу остаточного), оскільки до цього моменту, під час оскарження, заборгованість не вважалась простроченою;
- зазначив, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у справі № 910/4072/18 набуло статусу остаточного 18.02.2021, і, в силу норм абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, з наступного дня, 19.02.2021, розпочався період прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати вартості донарахованих обсягів природного газу;
- визнав початком періоду прострочення 19.02.2021 та, за наслідками здійснення власного перерахунку заявлениних до стягнення сум, виснував наявність підстав для стягнення за період з 19.02.2021 до 06.03.2025 інфляційних втрат у розмірі 898 712,26 грн та 3% річних у розмірі 171 933,48 грн.
Водночас апеляційний суд відхилив доводи відповідача про відсутність прострочення з його сторони внаслідок не зазначення в акті-розрахунку, складеному внаслідок задоволення рішенням комісії від 15.02.2018 № 50 акта про порушення від 18.01.2018 № 19, вартості донарахованих об`ємів природного газу, оскільки:
- як встановив Господарський суд міста Києва у рішеннях від 18.06.2020 у справі № 910/4072/18 та від 16.10.2024 у справі № 910/4481/18, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, АТ "Київгаз" надіслало ТОВ "Атем Груп" вимогу про сплату боргу на суму 2 411 016,19 грн (вих. № 716/09 від 06.03.2018), в якій зазначено додаткові об`єми природного газу 224 640,00 куб.м вартістю 2 411 016,19 грн та послуг з його розподілу вартістю 57 121,46 грн;
- вартість природного газу, яка повинна бути сплачена ТОВ "Атем Груп" оператору ГРМ, розрахована ПАТ "Київгаз" за період з 16.01.2018 до 18.01.2018 з урахуванням даних про донараховані об`єми природного газу в акті-розрахунку та, відповідно, до ціни договору постачання природного газу від 31.01.2018 № КГ/Д-50-ВТВ, укладеного з ДП "КиївГазЕнерджи", яка у період з 01.01.2018 становила 10 732,80 грн (в т. ч. ПДВ - 1 788,80 грн) за 1 000 куб.м (224 640 куб.м * 10 732,80 грн).
- саме така вартість зазначена безпосередньо у вимозі АТ "Київгаз" про сплату боргу (вих. № 716/09 від 06.03.2018). Отже вартість природного газу у розмірі 10 732,80 грн (з ПДВ) за 1 000 куб.м, була відома ТОВ "Атем Груп" станом на початок березня 2018 року.
Відхилено судом апеляційної інстанції і посилання відповідача на відсутність прострочення з його сторони внаслідок не надсилання позивачем на його адресу окремого платіжного рахунку на сплату вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення відповідно до норм абзацу першого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ.
Із посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17 та від 26.02.2020 у справі № 915/400/18 апеляційний суд зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (роботи, послуги) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформативний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату.
Не прийняв апеляційний суд і доводи відповідача про виникнення у нього обов`язку з оплати з дати ухвалення Верховним Судом постанови від 24.04.2025 у справі № 910/4481/18, адже предметом розгляду зазначеній справі, де він був відповідачем, було не оскарження об`єму та вартості необлікованого (донарахованого) природного газу, а вимоги АТ "Київгаз" про стягнення заборгованості з ТОВ "Атем Груп". З урахуванням цього, за висновком апеляційного суду, у справі № 910/4481/18 не розглядались вимоги самого ТОВ "Атем Груп" про оскарження об`єму та вартості необлікованого (донарахованого) природного газу. А тому, ухвалення остаточного рішення у справі № 910/4481/18 не може бути підставою для відстрочення виконання зобов`язання з оплати на підставі норм абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ.
Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржниками і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Щодо оскарження скаржниками постанови суду апеляційної інстанції.
Касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ТОВ "Атем Груп" та АТ "Київгаз" відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
У касаційній скарзі ТОВ "Атем-Груп", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм частини четвертої статті 75, статей 73, 76 ГПК України та неправильне застосування норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, зокрема, зазначає про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у низці постанов.
Так, у касаційній скарзі ТОВ "Атем Груп" не погоджується із висновками/твердженнями апеляційного суду про те, що: "основна заборгованість виникла внаслідок донарахування необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості на підставі рішення комісії ПАТ "Київгаз" з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ, оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50, яким задоволено акт про порушення від 18.01.2018 № 19 і донараховано ТОВ "Атем Груп" додаткові об`єми природного газу у обсязі 224 640,00 куб.м природного газу вартістю 2 411 016,19 грн".
Зазначає, що:
- апеляційний суд, не дослідив зібрані у справі докази, що мають значення для справи через що прийшов до хибного висновку про те, що рішенням комісії ПАТ "Київгаз", оформленого протоколом від 15.02.2018 № 50, відповідачу донараховано додаткові об`єми природного газу вартістю 2 411 016,19 грн;
- як вбачається з протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРМ від 15.02.2018 № 50, ним задоволено акт про порушення № 19 від 18.02.2018 повністю та застосовано відповідно до Кодексу ГРМ розрахунок об`єму необлікованого природного газу. Тобто, на підставі протоколу № 50 було здійснено лише розрахунок об`єму необлікованого, а розрахунок вартості об`єму природного газу не здійснювався;
- на виконання протоколу № 50, АТ було складено акт-розрахунок саме необлікованого об`єму природного газу, згідно якого донараховано 224 640,00 куб.м. При цьому, всупереч Кодексу ГРМ, у вказаному акті-розрахунку відсутній розрахунок вартості донарахованого об`єму природного газу.
Посилається, у зв`язку із цим, на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.03.2020 у справі № 914/766/17 (про те, що акт-розрахунок є єдиним документом у якому визначаються період донарахування, обсяг донарахованого природного газу і його вартість. Цей документ визначає грошову суму, яку зобов`язаний сплатити господарюючий суб`єкт).
Надаючи оцінку цим доводам ТОВ "Атем Груп" про неврахування апеляційним судом наведених висновків Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке.
Так, у справі № 914/766/17 товариство звернулося з первісним позовом до оператора газорозподільної системи про визнання недійсним рішення в частині задоволення акта про порушення. Оператор газорозподільної системи звернувся із зустрічним позовом до товариства про стягнення збитків.
Позовні вимоги за первісним позовом мотивовані тим, що відповідач безпідставно за відсутності факту порушення позивачем господарського зобов`язання прийняв спірні рішенні та здійснив донарахування необлікованого об`єму природного газу, порушив встановлений чинним законодавством порядок донарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог Кодексу ГРМ.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач допустив несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки, факт чого встановлений в акті про порушення № 17-14/05 від 08.02.2017, внаслідок чого комісія позивача на підставі зазначеного акта здійснила розрахунок необлікованого об`єму природного газу і його вартості в розмірі 16 838 818,67 грн, які є збитками позивача та які відповідач не відшкодував.
За наслідками розгляду справи суди попередніх інстанцій первісний позов задовольнили, а у задоволення зустрічного позову - відмовили, зокрема, виснувавши обрання позивачем за первісним позовом належного способу захисту порушеного права, з чим погодився і Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 у справі № 914/766/17. Верховний Суд зазначив, що:
- за змістом абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ споживач має право оскаржити об`єм та/або вартість донарахованого природного газу в судовому порядку;
- отже позовна вимога стосовно оскарження рішення комісії з розгляду актів про порушення щодо задоволення акта про порушення та донарахування об`єму природного газу, оформлених протоколом та актом-розрахунком, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта оператора ГРМ відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 14.01.2020 у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19);
- при цьому, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, акт-розрахунок, який відповідно до вимог пунктів 11 та 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ складається в результаті задоволення комісією акта про порушення, є єдиним документом, передбаченим Кодексом ГРМ, у якому за наслідками задоволення акту про порушення визначаються період донарахування, обсяг донарахованого природного газу і його вартість. Цей документ безпосередньо стосується прав та обов`язків споживача природного газу (у цій справі - позивача за первісним позовом), оскільки визначає грошову суму, яку зобов`язаний сплатити господарюючий суб`єкт. Кодекс ГРМ передбачає визначення цієї суми саме в цьому документі. У рахунку на оплату цієї суми, який складається після її визначення у акті-розрахунку, ця сума не визначається, вона дублюється з акту-розрахунку.
Отже, у зазначеній справі № 914/766/17 предметом спору за первісним позовом є визнання недійсним рішення комісії відповідача з розгляду актів про порушення щодо задоволення акта про порушення та донарахування об`єму природного газу, оформлених протоколом та актом-розрахунком; за зустрічним позовом - стягнення вартості донарахованого відповідачем об`єму природного газу (кваліфікованих позивачем за зустрічним позовом у якості збитків).
Натомість у цій справі, яка розглядається, № 910/12763/25, предметом спору є стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, що свідчить про неподібність правовідносин у наведеній скаржником справі № 914/766/17 в порівнянні з справою № 910/12763/25 за критеріями подібності правовідносин, визначеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
Окрім того, у касаційній скарзі ТОВ "Атем Груп" звертає увагу на те, що обставини оскарження об`єму та вартості донарахованих об`ємів природного газу вже було предметом розгляду господарського суду та встановлені в рішеннях суду у справах № 910/4072/18 та № 910/4481/18, а отже не потребують доказування та мають преюдиційний характер.
У цьому контексті ТОВ "Атем Груп" у касаційній скарзі не погоджується із відхиленням апеляційним судом його доводів про виникнення обов`язку з оплати донарахування саме з дати ухвалення Верховним Судом постанови від 24.04.2025 у справі № 910/4481/18, а також висновками апеляційного суду про те, що у справі № 910/4481/18 не розглядалися вимоги самого ТОВ "Атем Груп" про оскарження об`єму та вартості необлікованого (донарахованого) природного газу.
За твердженнями скаржника, у зв`язку з тим, що ані в протоколі № 50, ані в акті-розрахунку, як того вимагає Кодекс ГРМ, не зазначалися вартість донарахованих об`ємів природного газу, а згідно практики Верховного Суду вимога не є документом де може зазначатися вартість донарахованих об`ємів природного газу, ТОВ "Атем Груп" оспорило вартість донарахованих об`ємів природного газу у межах справи № 910/4481/18.
Оскільки Верховний Суд у справі № 910/4481/18:
- у постанові від 22.06.2022 вказав, що: "…Предметом розгляду у справі № 910/4481/18, що розглядається, є вимога АТ "Київгаз" про стягнення з ТОВ "Атем Груп" 2 411 016,19 грн вартості необлікованого об`єму природнього газу, донарахованого за період з 16 до 18.01.2018 на підставі рішення Комісії від 15.02.2018 про задоволення акта про порушення № 19 від 18.01.2018…"; "…Тому доводи відповідача щодо неправильного визначення вартості додаткових об`ємів природного газу, нарахованих 15.02.2018 Комісією за наслідками розгляду акту про порушення № 19 від 18.01.2018, підлягали розгляду судами в межах справи № 910/4481/18, що розглядається…";
- у постанові від 11.04.2024 зазначив, що: "…в межах цієї справи мають бути розглянуті усі доводи відповідача щодо неправильного визначення вартості додаткових об`ємів природного газу, нарахованих Комісією позивача…";
- у постанові від 24.04.2025 вказав, що "…Водночас при новому розгляді справи судами, спростовуючи доводи позивача в контексті нарахування і стягнення зазначеної суми коштів за позаоблікове споживання газу, що, на думку позивача, у спірному періоді склало 224 640 м3 і відповідно до вимог пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ є підставою для нарахування 2 411 016,19 грн, що також на думку постачальника, підтверджується постановою Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 910/4072/18, суди констатували, що у справі № 910/4072/18 не досліджувався розрахунок вартості донарахованих об`ємів, і такий розрахунок повинен розглядатися судами саме в межах справи № 910/4481/18, що розглядається (і про що зауважив Верховний Суд у цій справі повертаючи її на новий розгляд до місцевого суду)",
ТОВ "Атем Груп" вважає, що обставини оспорювання ним вартості донарахованих об`ємів природного газу, а також те, що такі обставини мають встановлюватися саме у справі № 910/4481/18 безпосередньо зазначено у судових рішеннях у зазначеній справі (№ 910/4481/18).
У зв`язку з цим ТОВ "Атем Груп" посилається на неврахування апеляційним судом у прийнятті оскаржуваної постанови висновків Верховного Суду:
- від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/23, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16 (про те, що преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії);
- від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (про те, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи);
- від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 та від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17 (про те, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовим рішенням (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійснених іншим судом);
- від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 17.04.2018 у справі № 822/1468/17, від 27.11.2020 у справі № 440/525/19 та низці інших постанов, наведених скаржником (про те, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини (наприклад, особа може посилатися на преюдиційні факти, що містяться в судовому рішенні, ухваленому відповідно до глави 6 ЦПК України "Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення");
- від 17.04.2018 у справі № 822/1468/17, від 15.11.2019 у справі № 463/3704/15-а, від 30.09.2021 у справі № 826/7424/17 та низці інших постанов, наведених скаржником у касаційній скарзі (про те, що правове регулювання підстав звільнення від доказування у зв`язку з наявністю преюдиційних судових рішень у господарському, цивільному та адміністративному процесі є аналогічним (частина 4 статті 75 ГПК України, частина 4 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України, частина 4 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України). Аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики свідчить про те, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини містяться у мотивувальній частині рішення де, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини);
- від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19 (про те, що правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії);
- постанові від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17 (про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення);
- від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16 (про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень).
Надаючи оцінку цим доводам ТОВ "Атем Груп" про неврахування апеляційним судом наведених висновків Верховного Суду у питанні звільнення від доказування у зв`язку із наявністю преюдиційних судових рішень та застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.
Проаналізувавши наведені ТОВ "Атем Груп" у касаційній скарзі постанови та висновки Верховного Суду у справах, на які посилається скаржник, колегія суддів зазначає, що перелічені цим скаржником висновки у наведених постановах Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України та схожих норм, які містяться у інших процесуальних кодексах (частина четверта статті 78 Цивільного процесуального кодексу України та частина четверта статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України) у питанні звільнення від доказування у зв`язку з наявністю преюдиційних судових рішень мають загальний характер та підлягають урахуванню судами у розгляді спорів безвідносно до обставин конкретної справи.
Проте, колегія суддів не вбачає неправильного застосування апеляційним судом норми частини четвертої статті 75 ГПК України (помилкового її незастосування) внаслідок неврахування наведених висновків Верховного Суду у тому контексті, в якому стверджує скаржник, з огляду на таке.
Доводи скаржника в цій частині обґрунтовують його незгоду з визначеним апеляційним судом періодом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати донарахування та спрямовані на спростування висновків апеляційного суду (у контексті застосування норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ) про неможливість виникнення у відповідача прострочення з дати ухвалення остаточного судового рішення (постанови Верховного Суду від 24.04.2025) у справі № 910/4481/18 з огляду на те, що предметом розгляду у зазначеній справі, де ТОВ "Атем Груп" є відповідачем, було не оскарження об`єму та вартості необлікованого (донарахованого) природного газу, а вимоги АТ "Київгаз" про стягнення заборгованості з ТОВ "Атем Груп".
Проте, посилання скаржника на зміст постанов Верховного Суду від 22.06.2022, від 11.04.2024 та від 24.04.2025 у справі № 910/4481/18 та висновки Верховного Суду у наведених скаржником постановах не спростовують зазначених висновків апеляційного суду щодо предмета спору та суб`єктного складу сторін у справі № 910/4481/18, їх невідповідності умовам застосовності норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ щодо незарахування періоду оскарження споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку об`єму та/або вартості необлікованого (донарахованого) природного газу до періоду прострочення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу.
Верховний Суд зазначає, що процитовані скаржником частини постанов Верховного Суду у справі № 910/4481/18 хибно тлумачаться скаржником у якості преюдиційних обставин, які не потребують повторного доказування у справі № 910/12763/25, оскільки зміст процитованих частин постанов Верховного Суду зводиться до висновків Суду щодо предмета доказування у спорі про стягнення заборгованості за спірним донарахуванням у справі № 910/4481/18, виходячи із доводів та заперечень сторін, та конкретних висновків судів першої та апеляційної інстанцій за наслідками розгляду зазначеної справи по суті позовних вимог.
У цій частині доводів касаційної скарги ТОВ "Атем Груп" помилково вважає позицію Верховного Суду щодо предмета доказування у справі № 910/4481/18 із встановленими обставинами справи, які в контексті наведених скаржником висновків Верховного Суду можуть мати преюдиційне значення у розгляді іншої, зокрема, цієї справи № 910/12763/25.
Іншими словами скаржник плутає свою незгоду з позовом у межах розгляду справи про стягнення заборгованості (заперечення щодо заявлених позовних вимог, у тому числі з підстав незгоди із вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу), її оцінкою судами у межах розгляду справи № 910/4481/18 із оскарженням самим ТОВ "Атем Груп" з наведених підстав такого донарахування, на що і звернув увагу апеляційний суд в оскаржуваній постанові в контексті відхилення його доводів.
Верховний Суд звертає увагу на те, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
ТОВ "Атем Груп" у касаційній скарзі в цій частині послалося на загальні висновки Верховного Суду, виокремивши їх із контексту, не врахувавши встановлені судами обставини цієї справи № 910/12763/25 та фактичний зміст судових рішень у справі № 910/4481/18 у процитованих ним же частинах. Зміст наведених ТОВ "Атем Груп" постанов Верховного Суду у зазначених справах не свідчить, що постанова суду апеляційної інстанції (в оскаржуваній цим скаржником частині) прийнята без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених скаржником справах і у справі, яка переглядається № 910/12763/25, є різними.
З огляду на наведене Верховним Судом відхиляються посилання ТОВ "Атем Груп" у касаційній скарзі на неправильне застосування апеляційним судом норми частини четвертої статті 75 ГПК України (помилкового її незастосування) та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми у питанні звільнення від доказування у зв`язку з наявністю преюдиційних судових рішень внаслідок не встановлення таких обставин, про які стверджує скаржник, незастосовність, у зв`язку з цим, наведеної норми до спірних правовідносин у контексті, про який зазначає скаржник, а також наведених скаржником висновків Верховного Суду щодо її застосування, що свідчить про неподібність цієї справи № 910/12763/25 в порівнянні зі справами № 910/4316/22, № 910/17367/23, № 910/11287/16, № 917/1345/17, № 910/12525/20, № 916/1041/17, № 917/1345/17, № 822/1468/17, № 440/525/19, № 822/1468/17, № 463/3704/15-а, № 826/7424/17, № 910/6356/19, № 320/4938/17, № 910/11761/21, № 520/11429/17, № 910/11287/16 та низкою інших, на які посилається скаржник, за фактично-доказовою базою, встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими у них доказами, що вказує на неподібність правовідносин у наведених для порівняння постановах Верховного Суду з правовідносинами у справі, яка розглядається, насамперед за змістовним критерієм.
З огляду на наведене, висновки стосовно застосування норм права, які викладені у наведених вище постановах Верховного Суду та на які послався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 910/12763/25.
Отже, наведена ТОВ "Атем Груп" підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зважаючи на те, що наведена ТОВ "Атем Груп" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Верховний Суд, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Атем Груп" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 910/12763/25, відкритого з цієї підстави касаційного оскарження.
Щодо оскарження ТОВ "Атем Груп" постанови суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України Верховний Суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, скаржник стверджує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, зокрема протокол засідання комісії з розгляду актів про порушення Кодексу ГРМ № 50 від 15.02.2018 і акт-розрахунок, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).
Верховний Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, 20.05.2021 у справі № 905/1751/19, від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21, тощо.
Проте, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстав касаційного оскарження, визначених у пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість таких підстав касаційного оскарження.
Отже, підстави касаційного оскарження, наведені ТОВ "Атем Груп" у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування постанови апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 898 712,26 грн інфляційних втрат та 171 933,48 грн 3% річних за касаційною скаргою цього скаржника відсутні.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги АТ "Київгаз" Верховний Суд виходить з такого.
Не погоджуючи із висновками апеляційного суду, АТ "Київгаз", зокрема, зазначає про порушення апеляційним судом норм статей 86, 236 ГПК України та неправильне застосування статті 625 ЦК України, статей 1, 2, 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та пунктів 1, 4 Порядку проведення індексації, без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах:
- від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 (про те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078). Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період). З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції);
- від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 25.08.2020 у справі № 924/534/19, від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 (про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці);
- від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 (про те, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання);
- від 13.08.2020 у справі № 905/1302/1 та від 24.01.2024 у справі № 910/9745/22 (щодо необхідності наведення арифметичного розрахунку інфляційних втрат судом та мотивів відхилення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за наслідком такого перерахунку).
Надаючи оцінку цим доводам АТ "Київгаз" про неврахування апеляційним судом наведених висновків Верховного Суду у питанні правил розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання та застосування частини другої статті 625 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.
Проаналізувавши наведені цим скаржником у касаційній скарзі постанови та висновки Верховного Суду у справах № 905/21/19, № 924/534/19, № 924/2/21, № 905/600/18, на які посилається скаржник, колегія суддів зазначає, що перелічені цим скаржником висновки у наведених постановах Верховного Суду у питанні правил розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання та застосування статті 625 ГПК України мають загальний характер та підлягають урахуванню судами у розгляді спорів про стягнення інфляційних втрат безвідносно до обставин конкретної справи.
Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 905/1302/18 та від 24.01.2024 у справі № 910/9745/22 зводяться до цитувань скаржником мотивів скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справ на новий розгляд, обумовлених не наведенням судами попередніх інстанцій розрахунку інфляційних втрат та мотивів щодо відмови у стягненні частини інфляційних втрат.
Проте, колегія суддів не вбачає неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення ним норм процесуального права внаслідок неврахування наведених висновків Верховного Суду у тому контексті, в якому стверджує скаржник, з огляду на таке.
У касаційні скарзі з посиланням на наведені висновки Верховного Суду у справах № 905/21/19, № 924/534/19, № 924/2/21, № 905/600/18, а також позицію Верховного Суду у справах № 905/1302/18 та № 910/9745/22, АТ "Київгаз" не погоджується із розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, здійсненим судом апеляційної інстанції (здійсненим апеляційним судом перерахунком з урахуванням встановленого цим судом періоду прострочення).
Зазначає, що суд першої інстанції, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, погодився із ним. Суд апеляційної інстанції, здійснивши власний перерахунок, не навів жодного контр-розрахунку, зазначивши лише про використання при розрахунку системи ЛігаЗакон, що (на думку цього скаржника) вказує на неналежне встановлення та дослідження апеляційним судом усіх обставин справи, неправильне/формальне застосування норм матеріального права без урахування сталих висновків Верховного Суду. Стверджуючи про правильність свого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, долучив до касаційної скарги власний контр-розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 19.02.2021 до 06.03.2025.
З метою перевірки цих доводів скаржника Верховний Суд перевірив здійснений апеляційним судом розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, у межах доведеного періоду прострочення (з 19.02.2021 до 06.03.2025), на підтверджену суму заборгованості у розмірі 1 417 247,49 грн, та доходить висновку щодо правильності розрахунку (перерахунку) суду апеляційної інстанції.
Проведений судом апеляційної інстанції розрахунок здійснено на суму основної заборгованості з урахуванням сум інфляційних втрат за попередні періоди заборгованості, не обтяжену іншими нарахуваннями. Розрахунок 3% річних здійснено на суму основної заборгованості.
Натомість відмінність розрахунку апеляційного суду та контр-розрахунку позивача (долученого АТ "Київгаз" до касаційної скарги), перевірених Верховним Судом, обумовлена неправильністю розрахунку самого позивача, оскільки, як вбачається з його контр-розрахунку, при здійсненні обрахування як суми інфляційних втрат, так і суми 3% річних, позивачем до суми основної заборгованості додавалися нараховані за попередні періоди прострочення інфляційні втрати та 3% річних, що не відповідає висновкам Верховного Суду у справах № 905/21/19, № 924/534/19, № 924/2/21, № 905/600/18, на які сам скаржник і посилається.
За таких обставин Верховний Суд не вбачає у діях суду апеляційної інстанції при здійсненні перерахунку сум інфляційних втрат та 3% річних порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених у постановах у справах № 905/21/19, № 924/534/19, № 924/2/21, № 905/600/18, які наводить АТ "Київгаз" у касаційні скарзі. Здійснений апеляційним судом розрахунок наведеним висновкам відповідає.
Водночас, у постановах у справах № 905/1302/18 та № 910/9745/22, на які посилається скаржник, Верховний Суд виходив із іншої фактично-доказової бази, встановлених судами обставин конкретної справи, зібраних та дослідженими у ній доказами, дій судів щодо оцінки розрахунку заявлених позивачем сум, їх перерахунку з відповідною повнотою/неповнотою (у наведених випадках - неповнотою) мотивування своїх дій, що свідчить про їх неподібність у порівнянні з цією справою № 910/12763/25, яка розглядається, за змістовним критерієм.
З огляду на наведене, висновки стосовно застосування норм права, які викладені у наведених вище постановах Верховного Суду у справах № 905/1302/18 та № 910/9745/22 та на які послався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 910/12763/25.
Отже, наведена АТ "Київгаз" підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки постанова суду апеляційної інстанції відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах у справах № 905/21/19, № 924/534/19, № 924/2/21, № 905/600/18, на які посилається АТ "Київгаз" у касаційній скарзі, а також з огляду на неподібність правовідносин у справах № 905/1302/18, № 910/9745/22 та справі № 910/12763/25, яка розглядається, що виключає скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції з цих підстав.
У касаційній скарзі АТ "Київгаз" також посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах.
У цьому контексті скаржник зазначає, що абзац другий пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ як норма підзаконного правового акта не відповідає (суперечить) прямій нормі Закону - положенням статей 4, 212, 253, 526 та частині другій статті 530 ЦК України.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, якщо норма підзаконного акта суперечить чи не відповідає нормі Закону, така норма є нікчемною і вона підлягає до застосування без обов`язку її оскарження в суді.
У зв`язку із цим скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні дійшов незаконного та необґрунтованого висновку щодо правомірності застосування у цій справі норми абзацу другого пункту 12 пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, яка є нікчемною в силу приписів Конституції України та ЦК України, не навівши жодного належного нормативного обґрунтування застосування до спірних правовідносин норми підзаконного акта державного органу всупереч приписам чинних норм матеріального права Закону, які по іншому регулюють момент виникнення у боржника обов`язку виконати грошове зобов`язання перед кредитором.
Однак, Верховний Суд відхиляє наведені посилання АТ "Київгаз", обґрунтовані наведеною підставою касаційного оскарження, визначеною пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з огляду на таке.
Заперечуючи проти доводів відповідача щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин норми абзацу другий пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ у суді апеляційної інстанції АТ "Київгаз" зазначало, що відповідач не може посилатись на норму пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2020, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 910/4072/18, повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Атем Груп". Скаржник звертав увагу на суперечність норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просив, у зв`язку з цим, залишити рішення суду першої інстанції без змін, однак не стверджував про незастосовність норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ до спірних правовідносин з посиланням її нікчемність в силу приписів Конституції України та ЦК України.
Такі доводи не були предметом розгляду та оцінки суду апеляційної інстанції, а тому, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. Судом апеляційної інстанції розглянуто справу у межах доводів, заперечень та вимог сторін у справі, з наведених позивачем підстав та з урахуванням наданих сторонами доводів та заперечень, які оцінені апеляційним судом з відповідним обґрунтуванням.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом апеляційної інстанції норми абзацу другого пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у контексті доводів про відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, як і не вбачає підстав для формування таких висновків у межах цього спору у світлі питань, які ставить перед Верховним Судом скаржник.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. Інакше кажучи, на відміну від парламенту, суд не встановлює абстрактні правила поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певної норми права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17.
Відтак, визначена АТ "Київгаз" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, також не знайшла свого підтвердження.
З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги АТ "Київгаз", обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, а тому підстави для скасування постанови апеляційного суду за касаційною скаргою цього скаржника також відсутні.
Отже, підстави касаційного оскарження постанови апеляційного суду, наведені скаржниками у касаційних скаргах, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування постанови апеляційного суду відсутні.
З огляду на принцип диспозитивності виключно скаржниками визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржників.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені ТОВ "Атем Груп" і АТ "Київгаз" у їх касаційних скаргах на постанову суду апеляційної інстанції та стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції, в межах наведених у касаційних скаргах ТОВ "Атем Груп" і АТ "Київгаз" доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про:
- необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Атем Груп" з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 цієї статті, касаційну скаргу ТОВ "Атем Груп" слід залишити без задоволення;
- залишення касаційної скарги АТ "Київгаз" без задоволення.
- залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції без змін.
У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційних скарг та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, суд покладає на скаржників їх витрати зі сплати судового збору за подання касаційних скарг.
Щодо оскарження додаткової постанови.
АТ "Київгаз" через систему "Електронний суд" 24.02.2026 звернулося до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій позивач просив у разі ухвалення рішення про залишення апеляційної скарги ТОВ "Атем Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 у справі № 910/12763/25 без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2026 у справі № 910/12763/25 - без змін стягнути з ТОВ "Атем Груп" на користь АТ "Київгаз" судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 500 000 грн.
ТОВ "Атем Груп" через систему "Електронний суд" 10.03.2026 звернулося до апеляційного суду із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій відповідач просив стягнути з АТ "Київгаз" на користь ТОВ "Атем Груп" понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300 000,00 грн.
АТ "Київгаз" через систему "Електронний суд" 15.03.2026 звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою, в якій повідомило суд, що ним не будуть надаватись докази понесених судових витрат на правничу професійну допомогу при перегляді справи № 910/12763/25 в апеляційному суді, у зв`язку з чим, просив заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат залишити без розгляду.
Зазначило, що ТОВ "Атем Груп" та його представником не надано в додатках до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу жодного доказу про фактичне надання адвокатом клієнту послуг, замовлених за договором № 1 від 01.01.2026 про надання правової допомоги та згідно додаткової угоди № 1 від 15.01.2026. Водночас, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, АТ "Київгаз" вважало, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу може бути обґрунтованою в максимальній сумі 20 000,00 грн. У зв`язку із цим просило суд: 
- заяву ТОВ "Атем Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/12763/25 залишити без задоволення;
- у разі визнання Північним апеляційним господарським судом достатніми наданих ТОВ "Атем Груп" доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 300 000 грн задовольнити частково та стягнути з АТ "Київгаз" на користь ТОВ "Атем Груп" 20 000 грн таких витрат;
- в іншій частині заяви ТОВ "Атем Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Північний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 06.04.2026:
- заяву АТ "Київгаз" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат залишив без розгляду; 
- заяву ТОВ "Атем-Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково; стягнув з АТ "Київгаз" на користь ТОВ "Атем-Груп" 24 119,97 грн витрат на професійну правничу допомогу; 
- у задоволенні решти заяви ТОВ "Атем-Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовив.
Розглядаючи заяву ТОВ "Атем Груп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та долучені до неї докази апеляційний суд встановив, що:
- ТОВ "Атем Груп" (замовник) і адвокат Рівний Євгеній Олександрович (виконавець; далі - адвокат Рівний Є.О.) 01.01.2026 уклали договір про надання правової допомоги № 1 (далі - Договір на правову допомогу), за умовами пунктів 1.1, 3.1, 3.2 якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовникові правову допомогу, яка включає в себе надання послуг адвоката при представленні інтересів останнього в державних та недержавних органах будь-якого типу без виключення та на умовах, передбачених даним договором. Вартість послуг визначається в додатковій угоді і складається з гонорару та супутніх витрат. Гонорар сплачується замовником протягом строку передбаченого в додатковій угоді, а супутні витрати - за вимогою виконавця.
- ТОВ "Атем Груп" і адвокат Рівний Є.О. 15.01.2026 уклали додаткову угоду № 3 до Договору на правову допомогу, відповідно до якої: замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовникові правову допомогу щодо оскарження рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/12763/25 та під час розгляду справи в Північному апеляційному господарському суді (пункт 1.1); вартість послуг складається з гонорару та становить 300 000,00 грн (пункт 2.1); гонорар сплачується замовником протягом 15-ти днів з моменту отримання повного тексту постанови Північного апеляційного господарського суду (підпункт 2.1.1 пункту 2.1).
З урахуванням заперечень позивача та його клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, апеляційний суд зазначив, що:
- у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);
- для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою;
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Урахувавши завдання господарського судочинства, особливості предмету спору, нескладність справи, значення розгляду справи для сторін, ціну позову, невеликий обсяг матеріалів справи, кількість підготовлених адвокатом процесуальних документів, кількість засідань у суді апеляційної інстанції і нетривалість розгляду справи, апеляційний суд визнав за можливе зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "Атем Груп" з 300 000 до 45 000,00 грн.
З урахуванням часткового задоволення позову стягнув такі витрати пропорційно задоволеним апеляційним вимогам (53,60%), що, за висновком суд, складає суму в розмірі 24 119,97 грн.
Оскільки до прийняття додаткової постанови у цій справі від АТ "Київгаз" надійшла заява про залишення без розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, апеляційний суд виснував підстави для її задоволення та залишення заяви АТ "Київгаз" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат без розгляду, визнавши за можливе у цьому випадку застосувати аналогію норми пункту 5 частини першої статті 226 ГПК України з огляду на неврегульованість нормами процесуальних дій суду у випадку подання такої заяви.
АТ "Київгаз" не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм статей 86, 126, 129, 210, 244 ГПК України, статей 263, 270 ЦПК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 08.07.2021 у справі № 922/3174/19, від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20, від 01.11.2023 у справі № 202/3681/16, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 05.09.2024 у справі № 904/428/23, від 02.10.2020 у справі № 911/19/19, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.
Цитуючи окремі висновки з постанов Верховного Суду, викладених у наведених справах, зазначає, що:
- відповідачем не було надано апеляційному суду жодного належного доказу про понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також не було надано жодного належного розрахунку вартості судових витрат на професійну правничу допомогу, не було надано підтвердження прийняття клієнтом хоч якоїсь частини з визначеним переліком наданих послуг адвоката, часом, витраченим для надання таких послуг та зрозумілого порядку визначення таких послуг;
- ненадання таких доказів на підтвердження фактично понесених витрат на професійну допомогу відповідачу та прийняття апеляційним судом оскаржуваної додаткової постанови без дослідження таких доказів (у порядку письмового провадження, а не за участю сторін) порушило принцип змагальності сторін та завадило позивачу належним чином висловити свої заперечення та міркування щодо необґрунтованості та неспівмірності заявлених витрат;
- відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин оскаржувана додаткова постанова ґрунтується не на належних та допустимих доказах, а на уявних припущеннях колегії суддів апеляційної інстанції;
- матеріали справи не містять жодного документального розрахунку відповідача на обґрунтування/підтвердження реальної необхідності та фактичного здійснення витрат, заявлених до стягнення. Апеляційний суд у оскаржуваному судовому рішення не навів обґрунтувань детального розрахунку стягнутої суми таких витрат.
Надаючи оцінку цим доводам скаржника Верховний Суд зазначає, що із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у наведених ним постановах, АТ "Київгаз" у касаційній скарзі фактично намагається довести суду касаційної інстанції документальну непідтвердженість понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (ненадання відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, їх розміру, розрахунку тощо).
Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної додаткової постанови, суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ "Атем Груп" надало документальне підтвердження понесення витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції. До заяви відповідача було долучено Договір на правову допомогу та додаткову угоду № 3 до нього, за змістом яких, сторони погодили надання правової допомоги щодо оскарження рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/12763/25 та під час розгляду справи в Північному апеляційному господарському суді (пункт 1.1) та вартість послуг, яка складається з фіксованого гонорару та становить 300 000,00 грн (пункт 2.1). 
Апеляційний суд урахував обставини погодження сторонами у Договорі на правову допомогу фіксованого гонорару у розмірі 300 000 грн та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Доводи АТ "Київгаз" в цій частині зводяться до заперечення наданої судом апеляційної інстанції оцінки цих доказів, а не неврахування висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник. При цьому, скаржник у касаційній скарзі не доводить, що за погодженими сторонами у Договорі на правову допомогу умовами наявна необхідність приймання-передачі робіт (наданих послуг) саме з оформленням відповідного акта їх приймання-передачі, підписаного сторонами та/або погодження ними необхідності визначення детального опису робіт/послуг тощо. Не зазначає відсутність яких саме (на його думку) належних та допустимих доказів свідчить про недоведеність надання правничої допомоги відповідачу у суді апеляційної інстанції.
Колегією суддів відхиляються посилання скаржника на порушення апеляційним судом норм статей 210, 263, 270 ЦПК України, обґрунтовані з посиланням на висновки Верховного Суду у наведених скаржником справах, оскільки у прийнятті оскаржуваної додаткової постанови апеляційним господарським судом такі норми не застосовувалися.
Скаржник стверджує про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо їх застосування у зв`язку із розглядом апеляційним судом заяв сторін та винесення оскаржуваної додаткової постанови у порядку письмового провадження, а не в тому самому порядку, що і постанови від 05.03.2026 (у відкритому судовому засіданні за участю сторін). Однак такі висновки Верховного Суду є також нерелевантними, оскільки сформовані у питанні застосування норм процесуального права в редакції, до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розподілу судових витрат та судового збору". Наведене свідчить про нерелевантність судової практики Верховного Суду, наведеної скаржником, і у питанні застосування статті 244 ГПК України.
Окрім того, колегія суддів відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм статей 126, 129 ГПК України у подібних правовідносинах, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду, - адже застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції. Проаналізувавши зміст наведених скаржником доводів та постанов Верховного Суду за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, хоч і за частково схожого правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками та обставинами справ зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального та процесуального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду не є релевантними до обставин цієї справи.
Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, внаслідок неподібності правовідносин у справах, на які посилається скаржник, у порівнянні зі справою № 910/12763/25, яка розглядається.
Щодо оскарження АТ "Київгаз" постанови суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України Верховний Суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, скаржник стверджує, що оскаржувана додаткова постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 3, 4 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.
Проте, як вже зазначалося, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Оскільки, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження додаткової постанови, визначеної у пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість таких підстав касаційного оскарження, Верховним Судом відхиляються доводи скаржника про не дослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів.
Щодо інших аргументів касаційної скарги скаржника із посиланням на приписи частини третьої статті 310 ГПК України, то:
- щодо пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України скаржникам у касаційній скарзі не зазначено яке саме клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи необґрунтовано відхилив суд апеляційної інстанції;
- щодо пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України такі аргументи стосуються заперечення обставин, встановлених судом апеляційної інстанції та спростування здійсненої ним оцінки доказів у справі, оскільки скаржник у касаційній скарзі не зазначає мотивів недопустимості прийнятих апеляційним судом доказів, не зазначає відсутність яких саме (на його думку) належних та допустимих доказів свідчить про недоведеність надання правничої допомоги відповідачу у суді апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі АТ "Київгаз" вважає помилковою визначену апеляційним судом пропорцію задоволених/відхилених позовних вимог у цій справі (вважає, що за наслідками розгляду позовні вимоги їх задоволено на 54%, а не на 53,6%, як зазначив апеляційний суд), у зв`язку з чим стверджує про помилковість стягнутої на користь відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу.
Верховним Судом перевірено наведені доводи та арифметично визначено правильність висновку апеляційного суду в цій частині.
Отже, підстави касаційного оскарження, наведені АТ "Київгаз" у касаційній скарзі на додаткову постанову, у цьому випадку, також не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування додаткової постанови апеляційного суду також відсутні.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши додаткову постанову суду апеляційної інстанції, в межах наведених у касаційній скарзі АТ "Київгаз" доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Київгаз" з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 цієї статті, касаційну скаргу АТ "Київгаз" слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 129, пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 910/12763/25, з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.
2. Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" і акціонерного товариства "Київгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 910/12763/25 залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 910/12763/25 - залишити без змін.
3. Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Київгаз" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у справі № 910/12763/25, з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.
4. Касаційну скаргу акціонерного товариства "Київгаз" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у справі № 910/12763/25 залишити без задоволення, а додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у справі № 910/12763/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова