ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/8232/24 
Номер провадження 22-ц/816/332/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
розглянув в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – ОСОБА_2 , 
на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 квітня 2025 року, у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у місті Суми, повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року,
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське підприємство обслуговування житла» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «Сумське підприємство обслуговування житла» (далі – ТОВ «СПОЖ») звернулося до суду з указаним позовом, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Разом з власником у квартирі зареєстровані його дружина – ОСОБА_4 та сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
01 вересня 2018 року між ТОВ «СПОЖ» та співвласниками багатоквартирного будинку було укладено договір №11У про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, яким визначена вартість послуг з управління будинком, а також перелік робіт та періодичність їх надання.
01 лютого 2021 року сторони уклали додаткову угоду до договору №11У щодо зміни кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території. 
Додатковою угодою від 01 липня 2024 року сторони дійшли згоди про дострокове розірвання укладеного договору. Нарахування за послуги у липні 2024 року не здійснювалося.
Позивач надавав житлово-комунальні послуги протягом строку дії договору, якими користувалися відповідачі, проте не здійснювали оплату за надані послуги. Розмір заборгованості відповідачів за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року становить 12487,51 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному на користь ТОВ «СПОЖ» заборгованість по сплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком у сумі 12487,51 грн за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року включно. Стягнути з відповідачів на користь товариства у дольовому порядку 3028 грн витрат по сплаті судового збору та 4000 грн витрат на оплату правової (правничої) допомоги, 1757 грн з кожного.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 квітня 2025 року позов ТОВ «СПОЖ» задоволений.
Стягнуто у солідарному порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «СПОЖ» заборгованість по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року в сумі 12 487,51 грн.
Стягнуто у дольовому порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «СПОЖ» судові витрати в сумі 7028 грн, тобто по 1757 грн з кожного. 
ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду, подав через свого представника ОСОБА_2 апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що договір № 11У від 01 вересня 2018 року був чинним на час нарахування відповідачем оплати за надані послуги. Відповідач стверджує, що вказаний договір не було укладено відповідно до вимог законодавства, оскільки сторони не досягли згоди, зокрема з таких істотних умов договору, як ціна послуги та права управителя, оскільки на дату укладення договору співвласниками не було вирішено питання переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком, а також питання щодо виконання корегування управителем ціни послуги без затвердження зборами співвласників. Тобто у розумінні статті 638 ЦК України договір не можна вважати укладеним.
Заявник зауважив, що оскільки договір №11У не був укладений як того вимагає законодавство України, то відповідно до абзацу 1 п. 3-1 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мали продовжуватися відносини між співвласниками буд. АДРЕСА_2 та ТОВ «СПОЖ» на попередніх умовах, тобто мав бути застосований тариф 2,215 грн/м2, затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №407 від 18 липня 2017 року «Про тарифи та послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій житлово-будівельних кооперативів Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖ».
Апелянт зазначає, що враховуючи здійснення часткових оплат на рахунок ТОВ «СПОЖ» у період, починаючи з незаконного укладення договору №11У і до того часу, коли стало відомо про таке незаконне укладання договору, на час звернення товариства з позовом до суду по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , не може бути жодної заборгованості.
Звертає увагу на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Стверджує, що судом так і не було встановлено обставину укладення відповідачами договору з ТОВ «СПОЖ» про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. А тому вважає некоректним висновок суду першої інстанції про те, що незгода одного із співвласників з умовами договору не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості.
Наголошує, що позивач не надав до суду належних допустимих доказів на підтвердження виконання ним робіт та їх приймання.
Також заявник апеляційної скарги висловив сумніви з приводу достовірності договору про надання правничої допомоги та видаткового касового ордеру від 09 серпня 2024 року. Стверджує, що договір №06-08/24, укладений від імені ОСОБА_5 та видатковий касовий ордер підписані не ОСОБА_5 , а іншою особою, що вказує на відсутність волевиявлення ОСОБА_5 . У цих документах відсутнє зазначення посади, власного імені та прізвища тієї особи, яка підписала документи, видатковий касовий ордер виданий на підставі іншого договору №ДГ-06-08/24, а також на видатковому касовому ордері відсутня печатка ТОВ «СПОЖ». Переконаний, що зазначені документи не можна вважати допустимими та достовірними доказами розміру гонорару адвоката та оплати 4000 грн.
У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СПОЖ» зазначило, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а подану відповідачем апеляційну скаргу безпідставною, тому просить відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін, а також здійснити розподіл судових витрат, понесених товариством у апеляційному суді, а саме зі сплати витрат на правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 2000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Судове рішення оскаржене лише відповідачем ОСОБА_1 , у той час як ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 апеляційну скаргу не подали.
У випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі №161/8822/19).
З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції переглядається повністю.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим судом, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані 4 особи: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_4 (його дружина) та сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 14 том 1).
06 липня 2018 року були проведені збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , на яких було прийнято рішення щодо обрання уповноваженої особи співвласників для підписання договору, внесення змін до нього, а також здійснення контролю за його виконанням. Також було прийнято рішення визначити управителем ТОВ «Сумське підприємство обслуговування житла» (а.с. 67-69 том 1).
01 вересня 2018 року ТОВ «Сумське підприємство обслуговування житла» в особі директора Шевченка Сергія Анатолійовича та співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , в особі ОСОБА_6 , уповноваженого зборами співвласників, було укладено договір №11У про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с. 6-8 том 1).
Відповідно до пункту 1 договору, управитель зобов`язується надавати співвласникам послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_4 , а співвласники — сплачувати управителю плату за послугу з управління згідно з вимогами законодавства та цього договору.
Пунктом 3 договору визначено перелік складових послуги з управління багатоквартирним будинком: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких, обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, винагорода управителю. 
Відповідно до підпункту 10 пункту 6 зазначеного договору, управитель має право виконувати коригування ціни послуги з управління багатоквартирним будинком у разі змін чинного законодавства, підвищення мінімальної заробітної плати та вартості електроенергії без затвердження зборами співвласників за підписом уповноваженої особи. Про зміну ціни послуги управитель повідомляє співвласників шляхом оголошень та через розміщення інформації у квитанціях МЕІРЦ.
Пунктом 9 договору визначено ціну послуги на момент підписання та до 31 грудня 2018 року, яка становить 3,28 грн за 1 м? загальної площі житлового приміщення будинку. З 01 січня 2019 року ціна послуги становить 4,03 грн.
Відповідно до пункту 10 договору, ціна на послугу управління нараховується щомісячно управителем та сплачується кожним співвласником не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.
Пунктами 24–26 визначено порядок та умови внесення змін до договору, зокрема шляхом укладання додаткової угоди. 
Пунктом 29 договору визначено, що договір набирає чинності з 01 вересня 2018 року та укладається строком на один рік. 
Відповідно до пункту 30, якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомила письмово іншу сторону про відмову від договору, він вважається продовженим на один рік.
Договір підписано від імені управителя — ОСОБА_5 , від імені співвласників — ОСОБА_6 (зворот а.с. 7 том 1).
Додатком 2 до договору визначено перелік робіт з утримання будинку та прибудинкової території та періодичність їх надання (а.с. 62 том 1). 
Додатком 3 до договору є кошторис витрат на утримання будинку й прибудинкової території, який також підписано сторонами договору (а.с. 8 том 1).
18 вересня 2018 року проведені збори співвласників багатоквартирного будинку, якими затверджено умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_4 (а.с. 70-71 том 1).
01 лютого 2021 року сторонами договору було укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти пункт 9 договору в новій редакції, згідно з яким ціна послуги з управління становить 5,05 грн на місяць за 1 м? загальної площі житлового приміщення. Інші умови договору залишені без змін (а.с. 9 том 1).
01 липня 2024 року сторонами договору: ТОВ «СПОЖ» в особі директора Шевченка С.А. та ОСОБА_7 , як особою, уповноваженою зборами співвласників, було укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони дійшли згоди достроково розірвати договір №11У про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 вересня 2018 року. Визначено, що додаткова угода набирає чинності з 01 липня 2024 року та є невід`ємною частиною договору (а.с. 10 том 1).
Відповідно до оборотної відомості за період з 01 серпня 2021 року по 30 червня 2024 року по особовому рахунку НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , особовий рахунок закріплений за ОСОБА_1 , сума заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком становить 12 487,51 грн (а.с. 11-13 том 1).
За указаний період відповідачі внесли оплату за надані послуги з управління будником лише один раз у січні 2022 року у розмірі 299,57 грн. Ця проплата була врахована позивачем при обрахунку заборгованості (а.с. 11-13 том 1).
На підтвердження фактичного надання послуг за адресою: будинок АДРЕСА_2 , позивач надав акти приймання виконаних будівельних робіт, акти здачі-приймання робіт, калькуляції на виконання робіт, а також акти виконаних послуг (а.с. 93–155 том 1).
21 квітня 2021 року мешканці будинку АДРЕСА_2 звернулися до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області з колективним зверненням.
На звернення мешканців Головним управлінням Держпродспоживслужби у Сумській області була надана відповідь про те, що було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання ТОВ «Сумське підприємство обслуговування житла» вимог законодавства у сфері прав споживачів. Було встановлено, що у березні 2021 року відбулося збільшення кошторису витрат на утримання будинку. При цьому співвласниками будинку на зборах не було прийнято рішення про збільшення тарифу, а також не було оформлено відповідного протоколу. З метою усунення порушень вимог законодавства було видано припис, згідно з яким у разі прийняття співвласниками будинку АДРЕСА_4 у встановленому законодавством порядку рішення щодо кошторису витрат по будинку, необхідно розглянути відповідне рішення відповідно до пункту 11 договору (а.с. 72-80 том 1).
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що ТОВ «СПОЖ» є виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору № 11У від 01 вересня 2018 року та додаткової угоди від 01 лютого 2021 року, укладеного з уповноваженою особою співвласників, відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_5 за вказаною адресою, у зв`язку з чим вони є споживачами житлово-комунальних послуг, а тому повинні нести витрати за послуги з управління багатоквартирним будинком, надані за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року. 
Зважаючи на встановлені судом обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон №2189-VIII) в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пунктів 12-14 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. 
Споживачем житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. 
Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно зі статтею Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
За приписами пункту 5 частини другої статті 7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №2189-VIII управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Встановивши, що ТОВ «СПОЖ» є належним управителем багатоквартирного будинку на підставі укладеного договору, який не визнаний недійсним, а відповідачі є споживачами відповідних послуг, врахувавши, що рішення зборів співвласників про обрання управителя та укладення договору не оскаржені та є чинними, а також що позивачем надано докази фактичного надання послуг з управління будинком і розрахунок заборгованості, який підтверджується матеріалами справи, за відсутності актів-претензій з боку споживачів щодо якості надання послуг, зважаючи на невиконання відповідачами обов`язку з оплати наданих послуг та ненадання ними належних доказів на спростування позовних вимог, на думку колегія суддів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості.
При цьому колегія суддів зазначає таке.
Позовні вимоги ґрунтуються на положеннях договору №11У від 01 вересня 2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який з 01 лютого 2021 року діє у редакції додаткової угоди від 01 лютого 2021 року, а також на документах, які свідчать про фактичне надання позивачем відповідних послуг.
Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За приписами пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).
Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17).
Аналіз наведеного дозволяє дійти висновку про те, що договір №11У від 01 вересня 2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який з 01 лютого 2021 року діє у редакції додаткової угоди від 01 лютого 2021 року, вважається правомірним правочином і є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі для відповідачів, як осіб, які користувалися послугами з утримання житлового будинку АДРЕСА_2 у період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року.
Таким чином, за умови неспростованої презумпції правомірності зазначеного договору, дія якого поширюється на відповідачів, відсутності ознак його нікчемності та доказів визнання його недійсним у судовому порядку, висновки суду першої інстанції про порушення відповідачами прав позивача і наявність заборгованості за послуги з управління будинком є правильними. 
З урахуванням зазначеного не заслуговують на увагу і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що договір № 11У від 01 вересня 2018 року не був чинним на час нарахування відповідачем оплати за надані послуги. 
Заявленого позивачем розміру заборгованості відповідач жодними доказами не спростував, доказів сплати за послуги з управління будинком у спірний період до суду не надав.
Матеріалами справи підтверджується фактичне виконання ТОВ «СПОЖ» умов договору. До справи долучені акти здачі – прийняття робіт, складені товариством та безпосередніми виконавцями робіт. 
Актів –претензій щодо якості надання товариством послуг, порушення товариством строків надання послуг з управління багатоквартирним будинком та їх обсягу матеріали справи не містять, тобто підстави для здійснення перерахунку вартості наданих послуг з управління будинком судом не встановлені.
Твердження заявника апеляційної скарги щодо неналежного складу відповідачів з посиланням на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження належності відповідачам квартири АДРЕСА_1 також не спростовують висновків суду першої інстанції. Звертаючись до суду з позовом ТОВ «СПОЖ» надало довідку про склад сім`ї осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з якою відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, а власником квартири є ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги щодо суті спірних правовідносин повторюють заперечення проти позову, викладені відповідачами у суді першої інстанції, які були належним чином розглянуті та обґрунтовано відхилені місцевим судом, тому не потребують повторної оцінки з боку апеляційного суду.
Щодо незгоди заявника з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення у дольовому порядку з відповідачів на користь ТОВ «СПОЖ» судових витрат, які складаються з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України).
На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «СПОЖ» надало договір про надання правової допомоги № 06-08/24 від 06 серпня 2024 року, укладений між адвокатом Давидовим А.Г. та ТОВ «СПОЖ» в особі директора Шевченка С.А., за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати договірну правову (правничу) допомогу по стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги у розмірі, передбаченому в п. 4.1. цього договору, що становить 4000 грн ( а.с. 15-17 том 1).
На підтвердження сплати вказаного розміру гонорару адвокату позивач надав копію видаткового касового ордера від 09 серпня 2024 року (а.с. 17 том 1).
Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач ОСОБА_1 зазначав у апеляційній скарзі, що договір та видатковий касовий ордер підписані не ОСОБА_5 , крім того видатковий касовий ордер не містить печатки ТОВ «СПОЖ» та виданий за іншим договором.
Проте суд першої інстанції надав належну оцінку цим твердженням апелянта, встановивши, що з боку товариства договір підписаний заступником керівника ТОВ «СПОЖ» Руденко О.В., який має право підпису від імені товариства.
Твердження заявника про відсутність відбитку печатки на видатковому касовому ордері також не свідчить про недопустимість цього доказу, оскільки, додаток 3 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (пункт 26 розділу III), затвердженого постановою Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року, який визначає форму цього документа не передбачає проставлення відбитку печатки. Крім того, використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим. 
Зі змісту видаткового касового ордера вбачається, що ТОВ «СПОЖ» сплатило адвокату Давидову А.Г. 4000 грн відповідно до договору від 06.08.24 (а.с. 17), в суді першої інстанції представник позивача визнав факт отримання коштів за договором.
Доводи заявника апеляційної скарги зазначених обставин не спростовують.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, а висновки суду відповідають критеріям законності та обґрунтованості, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування чи зміни судового рішення.
У зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з апелянта на його користь судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції. 
Так, представником позивача ТОВ «СПОЖ» адвокатом Давидовим А.Г. разом із відзивом на апеляційну скаргу подане клопотання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.
В обгрунтування цього клопотання представник позивача подав апеляційному суду копію договору про надання правової допомоги від 27 травня 2026 року, копію акта приймання-передачі виконаних робіт від 03 червня 2026 на суму 2000 грн з переліком видів правової допомоги, наданої у суді апеляційної інстанції, а також копію видаткового касового ордеру від 29 травня 2026 року, відповідно до якого адвокату сплачено 2000 грн, як гонорар за надання правових послуг.
На підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а позивач поніс відповідні витрати, які є співмірними із складністю справи, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та обсягом наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає, що судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське підприємство обслуговування житла» на правову допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 258, 259, 263, 359, 367, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 07 квітня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське підприємство обслуговування житла» судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції, в сумі 2000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко