Справа № 438/87/25 
Провадження 2/438/34/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

07 травня 2026 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі :
головуючого судді – Дудар О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Валькович Г.К.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Партики О.В.,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – адвоката Марчука А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Адвокат Партика О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Бориславського міського суду позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 лютого 2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позичив в ОСОБА_5 3400,00 доларів США до 21 травня 2022 року, що підтверджується розпискою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 23 червня 2023 року. Спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_1 , яка у встановленому законодавством порядку прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8 квітня 2024. Батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки відповідач не повернув борг ОСОБА_5 , до нього 23 вересня 2024 року з відповідною письмовою вимогою звернулася позивач, як спадкоємець позикодавця. У заяві-вимозі адресованій ОСОБА_2 позивач надала позичальнику 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги на повернення боргу у повному обсязі. Вимогу відповідач отримав 3 жовтня 2024 року рекомендованим поштовим відправленням № 8210000019236, але борг не повернув до цього часу. З посиланням на положення статей 1046, 1047, 1216 ЦК України позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, 5 000,00 грн витрат на правову допомогу та 1433,78 грн сплаченого судового збору.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2025 року вказана позовна заява (справа № 438/87/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. 
Ухвалою суду від 11 березня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26 березня 2025 року. 
Ухвалою суду від 13 травня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання.
Ухвалою судді від 5 та 26 червня, 8 липня 2025 року відкладено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 7 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Бориславського міського суду Львівської області на 21 серпня 2025 року. Задоволено заяву представника позивача – адвоката Партики О.В. про виклик свідків.
Ухвалою суду від 21 серпня та 25 вересня, 23 жовтня 2025 року відкладено судове засідання.
4 листопада 2025 року від представника відповідача – адвоката Чехова Д.А. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказано, що додана до позовної заяви розписка не містить в собі обов`язкових вимог які притаманні договору позики. Зокрема, в розписці зазначено, що « ОСОБА_5 дає в борг» відповідачу грошові кошти, проте в розписці не вказано, що відповідач отримав у власність данні грошові кошти. У розписці не зазначено, що відповідач, отримавши грошові кошти, взяв на себе зобов`язання повернути отриманні грошові кошти в обумовлений в розписці строк. У розписці не зазначено в якому розмірі та валюті відповідач зобов`язаний повернути отримані кошти. Розписка містяться допису у вигляді - «+1700», яка не була погоджені сторонами шляхом відповідного застереження та/або підписів. Зі змісту розписки не можливо встановити дату, особу яка зробила дописку, обставини та умови за яких була зроблено дану дописку. Зі змісту дописки вбачається, що вона була зроблена не одночасно разом зі складанням самого тексту розписки, а зі спливом певного відліку часу, враховуючи, що оригінал даної розписки знаходився у володінні позикодавця, а згодом – позивача, зміст даної дописки може перебувати поза волевиявленням відповідача на отримання даної суми. Зі змісту допису – «+1700» не можливо встановити про що йде мова - про кількість речей переданих в борг, чи про грошові кошти. Якщо мова йде про кошти (виходячи зі змісту позову), поруч з дописом відсутнє визначення виду валюти в якій позичались гроші, що позбавляє відповідача та суд визначити правильність заявлених позовних вимог. За відсутністю в розписці відомостей про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів – договір позики укладений між ОСОБА_5 та відповідачем є неукладеним. Крім того, з доданих до позовної заяви документів не вбачається, що до складу спадкового майна входили майнові права на грошові кошти в розмірі 3400 доларів США, які знаходились у відповідача або входило право вимоги з повернення зазначених грошових коштів, які знаходились у відповідача, що свідчить про відсутність переходу майнових прав від спадкодавця - ОСОБА_5 до позивачки - ОСОБА_1 . Враховуючи наведене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. 
Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року задоволено клопотання представника відповідача – адвоката Чехова Д.А. Постановлено повернутись до підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Витребувано докази. 
Також 4 грудня 2025 року від представника відповідача – адвоката Чехова Д.А. надійшли заперечення на позовну заяву в яких вказано, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 629/5364/13-ц зроблено висновок про те, що факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.
Враховуючи, що в розписці, копію якої долучено до матеріалів справи, відсутня інформація про отримання відповідачем у позикодавця грошових коштів з обов`язком їх повернути, договір позики між сторонами є не укладеним, а в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
4 грудня 2026 року від представника ОСОБА_3 – адвоката Гирича О.В. надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і братом ОСОБА_1 . Після відкриття спадщини після смерті матері, він відмовився від своєї частки у спадщині на користь своєї сестри ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи.  ОСОБА_5 , працювала у місцевому магазині у селі Опака Дрогобицького району. Постачальником товару до даного магазину був відповідач ОСОБА_2 , з яким у неї склалися дружні відносини. З метою лікування він почав просити у матері кошти в позику, запевняв, що швидко поверне, бо має продати свій автомобіль. 21 лютого 2022 року погодилася позичити суму коштів тільки під розписку. ОСОБА_2 довірив нашій матері написати текст розписки самій, але вже після написання почав просити чи не може мати позичити більшу суму. Мати погодилась і подвоїла суму позики до 3400,00 доларів США (тому розписка містить суму 1700,00доларів США +1700,00 доларів США). Кошти передавала відповідачу присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що також зазначила в розписці. Враховуючи наведене позовні вимоги є обґрунтованими. 
Також 4 грудня 2025 року від представника ОСОБА_4 – адвоката Гирича О.В. надійшла заява у якій вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і бабцею ОСОБА_1 . Після відкриття спадщини після смерті дочки, вона відмовилася від своєї частки у спадщині на користь своєї ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи. ОСОБА_5 , була особою з інвалідністю, важко хворіла після смерті свого чоловіка і залишилась сама з двома неповнолітніми дітьми, працювала у місцевому магазині у селі Опака Дрогобицького району. Постачальником товару до даного магазину був ОСОБА_2 . Протягом тривало часу співпраці між склалися довірливі відносини, вони розказували один одному про свої проблеми зі здоров`ям, підтримували один одного добрим словом. У лютому 2022 року дочка повідомила, що ОСОБА_2 просить в неї позичити гроші на лікування. Просив тільки на три місяці, бо до того часу запевняв що продасть свій автомобіль. Дочка йому співчувала, але усвідомлювала, що сума коштів, які він просить є дуже для неї великою, тому вона погодилася дати позику тільки під розписку. 21 лютого 2022 року відбулася передача коштів ОСОБА_2 спочатку у розмірі 1700,00доларів США. ОСОБА_2 повідомив дочці, що довіряє написати текст розписки самій, але вже після написання почав просити чи не може дочка позичити більшу суму. ОСОБА_7 погодилась і передала йому ще 1700,00 доларів США, загалом - 3400,00 доларів США (тому розписка містить суму 1700,00 доларів США +1700,00 доларів США). Кошти передавала ОСОБА_2 у моїй присутності та у присутності свого сина ОСОБА_3 , про що значиться у розписці. Отримані кошти відповідач не повернув. Враховуючи наведене позовні вимоги вважає обґрунтованими. 
9 грудня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи № 41/2023.
16 грудня 2025 року від представника відповідача – адвоката Чехова Д.А. надійшли заперечення на пояснення ОСОБА_4 , в яких вказано, що відповідач заперечує проти обставин, викладених в поясненні третьої особи ОСОБА_4 . Покази третьої особи ОСОБА_4 , яка підтверджує обізнаність з передання грошових коштів відповідачу, не може прийматись до уваги, як доказ при винесенні судового рішення. У розписці не зазначено, що передача коштів відбувалась у присутності ОСОБА_4 , в розписці не зазначено, що вона була свідком їх передачі, більш того в розписці відсутня дата підписання розписки ОСОБА_4 , а тому не зрозуміло коли саме він підписав розписку та при яких обставинах. У розписці відсутні ініціали Коник тому неможливо бути впевненим в тому, що це саме дана особа підписувала розписку. З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що передача коштів відбувалась двома етапами по 1700,00 доларів США, проте якого числа відбувалась їх передача в поясненнях не зазначено. Також в поясненнях не зазначено при передачі якої з двох сум ОСОБА_4 була присутня. Сукупність зазначених розбіжностей в поясненнях ОСОБА_4 за відсутністю дати підписання останньою розписки ставить під сумнів її обізнаність щодо обставин передання грошових коштів відповідачу.
16 грудня 2025 року від представника відповідача – адвоката Чехова Д.А. надійшли заперечення на пояснення ОСОБА_3 аналогійного змісту попередній запереченням на пояснення ОСОБА_4 
16 грудня 2025 року від представника позивача – адвоката Партики О.В., надійшли додаткові пояснення у справі в який вказано, що розписка від 21 лютого 2022 року, підписана ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підтверджує наявність між спадкодавцем позивача і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного її змісту та достовірності документа. Вона є підтвердженням передачі 21 лютого 2022 року ОСОБА_5 коштів у сумі 3400,00 доларів США ОСОБА_2 та отримання ним таких коштів. У розписці вказано, що кошти позичено до 21 травня 2022 року, що відповідно покладає на відповідача обов`язок повернути кошти до обумовленої дати. Як зазначено у поясненнях третіх осіб, відповідач скористався довірою ОСОБА_5 та її співчуттям до його проблем зі здоров`ям, та випросив у борг вказані кошти, запевняючи, що продасть свій транспортний засіб та поверне кошти до трьох місяців. Оскільки ОСОБА_5 працювала у сфері торгівлі, не була дотична до юриспруденції, а особливо до судових справ, то їй не було відомо, що на момент передачі відповідачу коштів у борг, останній вже був відповідачем у чотирьох справах про стягнення боргу за кредитними договорами (№ 438/1819/13-ц, № 438/1980/13-ц, № 438/1993/13-ц, № 438/469/16-ц). Якщо б позикодавець була обізнана про недобросовісність ОСОБА_2 у виконанні своїх зобов`язань перед кредиторами, то вона б напевно утрималась від позики йому коштів.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі позовною № 438/87/25, та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Бориславського міського суду Львівської області на 15 січня 2026 року. Задоволено заяву представника позивача – адвоката Партики О.В. про виклик свідків задовольнити. 
Судове засідання 15 січня 2026 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Судове засідання призначено на 11 лютого 2026 року. 
Судові засідання 11 та 23 лютого, не відбулись у зв`язку з неявкою учасників справи. 
Судове засідання 11 березня 2026 року не відбулось у зв`язку з зайнятістю головуючого в колегії суду по розгляду кримінального провадження. 
У судовому засіданні 8 квітня 2026 року відповідач заявив, що відмовляється від свого представника – адвоката Чехова Д.А., про що останнім також подано заяву припинення повноважень представника відповідача від 17 квітня 2026 року та додано відповідний наказ Західного міжрегіонального центру з надання правничої допомоги. 
Представником відповідача згідно з ордером про надання правничої допомоги став адвокат Марчук А.М. 
Допитана в судовому засіданні 21 квітня 2026 року свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона є матір`ю ОСОБА_5 , яка позичила ОСОБА_2 кошти: один раз 1700 та ще раз 1700 доларів. Також підтвердила, що саме ту розписку, яка наявна в матеріалах справи, нею було підписано. Розписку склала її дочка, у ній вказано паспорт відповідача, є його підпис, а також підпис ОСОБА_4 та її онука. 
Представник позивача не підтримала клопотання про виклик у якості свідка ОСОБА_3 , оскільки він не має можливості прибути у судове засідання. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 21 лютого 2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв у позику в ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3400,00 доларів США на 3 місяці, які зобов`язався повернути в строк до 21 травня 2025 року, що підтверджується відповідною розпискою.
Отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується розпискою, яку останній підписав. 
Факт отримання грошових коштів за вказаною розпискою також було посвідчено свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Оригінал вказаної розписки у двох примірниках також було оглянуто в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Дрогобицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного регіонального управління Міністерство юстиції 23 червня 2023 року.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 липня 2002 року, Опаківською сільською радою Дрогобицького району, батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_6 , а матір`ю є ОСОБА_5 . 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 17 червня 2013 року, виконавчим комітетом Опаківської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З копії спадкової справи № 41/2023 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини після смерти ОСОБА_5 . 
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). 
Згідно з положеннями статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Отже, позивач успадкувала від своєї матері (позикодавця) право вимоги щодо стягнення суми боргу за розпискою від 21 лютого 2022 року.
Частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини 1 стаття 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина 1 статті 206 ЦК України). 
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц ( провадження № 61-4560св21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 369/11450/19 (провадження № 61-10412св21) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Дослідивши зміст розписки, долученої до матеріалів справи, та її відповідність чинному законодавству, суд вважає, що вона містить всі необхідні умови, притаманні договору позики, а тому доводи відповідача та його представника про її неналежне оформлення та неукладення договору позики є необґрунтованими. 
Зміст розписки є зрозумілим, нею зафіксовано всі основні умови, а саме про надання грошових коштів у сумі 3400 доларів (1700+1700) в позику на три місця та обов`язок їх повернути до 21 травня 2022 року. 
Під цим змістом розписки стоїть підпис ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
Крім того, наявність у спадкоємця позикодавця – позивача у справі, до теперішнього оригіналу розписки, що свідчить не лише про укладення договору та про передачу грошових сум позичальнику, а і про те, що позика не була повернута.
Підписання боргової розписки ОСОБА_2 за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цих фактів, свідчить про укладення сторонами договорів позики на зазначених у них умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цими договором суми грошових коштів.
Натомість, будь які докази про повернення зазначених у розписці коштів, у матеріалах справи відсутні, при цьому відповідач заперечує отримання таких, як і написання розписки.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.
Доводи відповідача та його представника щодо наявності у розписці виправлень, написання її іншою особою, відсутності вказівки про отримання коштів у борг не свідчать, що розписка не містить всіх істотних умов договору.
Доказів того, що виправлення у розписці мало місце після складення розписки, матеріали справи не містять.
Посилання відповідача на відсутність доказів походження коштів у позикодавця не має значення для вирішення спору, оскільки факт передачі коштів підтверджений розпискою, а відповідач не скористався правом оспорити реальність правочину належними доказами.
Щодо посилань представника відповідача на те, що у розписці не вказано валюти зобов`язання саме в доларах США, а зазначено лише про долари, суд вважає за необхідне зазначити.
Як вже зазначалось за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається позичальником позикодавцю за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання позичальником от позикодавця певної грошової суми або речей.
Незазначення у договорі, якої саме держави валюта бралася в борг, зокрема іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу (постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13).
Оскільки за звичаями ділового обороту, що склався на Україні, в боргових зобов`язаннях між громадянами у випадку укладання договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США, суд дійшов висновку, що предметом позики були саме долари США, а не іншої іноземної держави.
Посилання представника відповідача на те, що показання свідка – ОСОБА_4 є суперечливими, суд враховує, проте вважає за необхідне наголосити, що свідок є похилого віку, і відповідаючи на питання вона спочатку послідовно викладала зміст подій, проте через значну кількість запитань почала нервуватися. 
Також слід наголосити, що у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження №61-33033св18) додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.
Договір позики відповідачем не оспорений, недійсним не визнавався, клопотання про призначення у цій справі експертизи для з`ясування питання, чи має розписка позичальника виправлення, дописки або підробки, не заявлялось.
Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 3400,00 доларів США, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
З огляду на положення частини 1 статті 1046 та частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у якій вказано, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. 
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046, частини 1статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Щодо вимог про стягнення на користь позивача судових витрат, судом встановлено наступне.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд у постанові 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначив, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1433,78 грн судового збору.
Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 21 лютого 2022 року 3400,00 (три тисячі чотириста) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1433,78 грн та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 7 травня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          Олена ДУДАР