ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/660/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Мужичук Ю.Ю. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 

за позовом 	Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області,  м. Харків 	
до 	Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків, м. Харків 	
про 	стягнення коштів	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків про стягнення заборгованості в сумі 36 453,50 грн.
Позовна заява обґрунтована посиланням на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, передбаченого договором спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном №942 від 25.11.2025, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 36 453,50 грн витрат за електроенергію, спожиту військовою частиною у листопаді–грудні 2025 року.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи №922/660/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
11.03.2026 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№ 5874), в якому просить відмовити у позові. В обгрунтування своїх заперечень вказує, що Харківське квартирно-експлуатаційне управління є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. В зв`язку з тим, що Позивач звернувся до Відповідача в лютому 2026 року про відшкодування за отримані послуги за листопад, грудень 2025 року виникла заборгованість, яку не можливо оплатити інакше, як на підставі рішення суду.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Згідно з приписами ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та докази, суд встановив таке.
25.11.2025 між Регіональним офісом водних ресурсів у Харківській області (Сторона 1, Позивач), військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 2) та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Харків (Сторона 3, Відповідач) був укладений Договір № 942 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном.
Умовами даного Договору встановлено, що Позивач надає Військовій частині можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном , загальною площею 107,6 кв.м за адресою,яка зазначена в п.1.1 Договору.
Згідно п.2.3 Договору обов`язок щодо складання Акту передачі Майна Сторони 2, а також Акту повернення майна покладається на Сторону 1.
Нерухоме майно відповідно до вимог пункту 2.3 договору передано військовій частині НОМЕР_1 згідно двостороннього Акту приймання-передачі нерхомого майна.
Згідно п.3.2. Договору Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані Стороною 2 за час дії цього Договору.
Відповідно до п.3.3 Договору відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3, на підставі укладених договорів на відшкодування окремо за кожним видом наданих комунальних послуг (електричної енергії, водовідведення, водопостачання, теплової енергії або природного газу, вивіз ТБО) за відповідним пакетом документів до них.
Згідно з 4.7 Договору Сторона 2 зобов`язується укласти із Стороною 1 та Стороною 3, договори відшкодування спожитих комунальних послуг окремо за кожним видом комунальних послуг.
Положенням п. 8.2. Договору визначено, що Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачеві вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 у процесі виконання цього Договору.
Пунктом 10.4 Договорів передбачено, що у разі відсутності заяви Сторони 2 про припинення чи дострокове розірвання договору, дія договору продовжується на той же самий строк, на який його було укладено і на тих самих умовах.
Для компенсації відповідних витрат та на виконання вищезазначених умов Договору №942 від 25.11.2025 між Регіональним офісом водних ресурсів у Харківській області (Сторона 2) та військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 3) був підписаний договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії з додатковою угодою до нього.
Згідно з п. 1.1. Договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії Сторона 2 забезпечує постачання/оплату електричної енергії, що використовується Стороною 3, а Сторона 1 відшкодовує витрати, понесені Стороною 2 з оплати електричної енергії, яка була спожита Стороною 3, за встановленими тарифами в терміни, передбачені даним Договором.
Пунктом 1.2. Договору відшкодування витрат за спожиту електричну енергію здійснюється відповідно до показників лічильників або розрахунку згідно Договору на безкоштовне тимчасове використання приміщення.
Зігдно п.3.1. Договору облік та розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за показниками приладів обліку (лічильника) або розрахунку.
Відповідно до п.4.2.2 Договору Відповідач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі відшкодувати витрати Стороні 2 за спожиту Стороною 3 електричну енергію на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до показників встановлених засобів обліку або розрахунку спожитої електричної енергії, (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Сторони 1 за відповідним кодом видатків).
На підставі Актів фіксації показників лічильника електричної енергії між Позивачем та Військовою частиною був підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг) на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за період з 01.11.2025 року по 30.11.2025 року на суму 8 914,76 грн. та акт виконаних робіт (наданих послуг) на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за період з 01.12.2025 року по 31.12.2025 року на суму 27 538,74 грн.
Позивачем на адресу Відповідача направлялась претензія про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію. Вказана претензія була отримана відповідачем 27.02.2026, про що свідчить відповідна відмітка про отримання за вх.№2107.За змістом претензії Позивач вказує, що за Відповідачем обліковується заборгованість за спожиту електричну енергію за листопад–грудень 2025 року у сумі 36 453,50 грн, яка станом на дату звернення не відшкодована. При цьому Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним також направлено Відповідачу підписані між позивачем та військовою частиною Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії , Додаткова угода до Договору за листопад, грудень 2025 року, Акти виконаних послуг та Акти фіксації показників лічильника. Позивач просить сплатити заборгованість та попереджає, що у разі невиконання вимоги буде змушений звернутися до Господарського суду Харківської області.
У відповіді на претензію про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, та послуги з розподілу електричної енергії/ перетікання реактивної енергії від 02.03.2026 Відповідачем зазначено, що він є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Відповідач наголошує що за відсутності відповідного фінансування здійснення платежу згідно отриманої претензії є неможливим, але при цьому повідомляє, що для вирішення питання стягнення заборгованості Позивачу необхідно звернутися до Господарського суду Харківської області.
Як зазначає Позивач у позові, Відповідач направлені на його адресу Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії разом з Додатковою угодою та акти не підписав, витрати за спожиту Військовою частиною електричну енергію у розмірі 36 453,50 грн. не відшкодував.
Отже, за час перебування у приміщеннях Позивача Користувачем було спожито електричну енергію на загальну суму 36 453,50 грн., яка на цей час Відповідачем так і не відшкодована.
Такі обставини на думку Позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що зміст укладених між Регіональним офісом водних ресурсів у Харківській області та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Харків Договору спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном №942 від 25.11.2025 передбачає відшкодування відповідачем всіх витрат на комунальні послуги, які були отримані Військовою частиною як користувачем майна за Договором.
Таким чином, оскільки плата за саму діяльність позивача умовами Договору не передбачена, то за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин має ознаки договору про безоплатне надання послуг (див. постанову Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/770/19).
Згідно зі статтею 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.
Обсяг споживання Користувачем електричної енергії на загальну суму 36 453,50 грн. грн. підтверджується підписаними між позивачем та Військовою частиною актами виконаних робіт (наданих послуг) до Договору відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії / перетікання реактивної енергії з Додатковою угодою до нього.
Згідно змісту заперечень відповідача останнім не оспорюється об`єм та розмір наданих послуг за Договором, як і розмір заборгованості в цілому.
У постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №914/131/22 викладена правова позиція, що неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання Відповідачем актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (надання послуг). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг), а не первинні документи.
За таких підстав суд приходить до висновку про те, що відсутність підпису Відповідача на актах виконаних робіт (наданих послуг) не звільняє останнього від виконання закріплених в пункті 8.2. Договору №942 від 25.11.2025 зобов`язань щодо своєчасного та повного відшкодуванню витрат Регіональному офісу водних ресурсів у Харківській області за спожиту Військовою частиною НОМЕР_1 електричну енергію.
Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для фінансування оплати за надані позивачем послуги критично оцінюється судом, оскільки Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Наведений висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).
Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами частини другої статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.
Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідачем доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості у розмірі 36453,50 грн. до суду не подано.
Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та за комунальні послуги не розрахувався, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 36453,50 грн. заборгованості є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, код ЄДРПОУ 07923280) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області (м. Харків, вул. Космічна, 21, код ЄДРПОУ 01038594) заборгованість в сумі 36 453,50 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя		Ю.Ю. Мужичук