ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 травня 2026 року  м. Чернівці Справа № 724/567/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Лисака І.Н.,
суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М., 
за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,
позивач: Фермерське господарство «Помонна»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Слава Переможцю», ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Сєйдалієв Денис Сєйтмеметович,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Помонна», в інтересах якого діє Брилянт Ірина Олександрівна, на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Єфтеньєва О.Г.,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ФГ «Помонна» звернулося до суду із позовом до відповідачів про скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, скасування права власності та переведення за договором купівлі-продажу земельної ділянки прав та обов`язків покупця (а.с.1-13).
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2026 року позовну заяву ФГ «Помонна» визнано не поданою та повернуто позивачу (а.с.98-99).
Не погоджуючись із ухвалою суду сторона позивача оскаржила її, подавши апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Наголошує, що суд в ухвалі без руху вказав, що позивачем не виконані вимоги закону щодо зазначення у прохальній частині змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів та не зазначено, який саме розмір коштів повинен бути виплачений з депозитного рахунку суду ФГ «Слава Переможцю», оскільки прохальна частина містить вимогу щодо виплати ФГ «Слава Переможцю» з депозитного рахунку суду грошових коштів в рахунок вартості земельної ділянки площею 1,3508 га, з кадастровим номером 7325082000:02:004:0256, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19.08.2025 року, що укладений між ОСОБА_2 та Провадження №22-ц/822/898/26

ФГ «Слава Переможцю», що посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Сєйдалієвим Д.С. за №952.
На виконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 20.03.2026 року по справі №724/567/26 про залишення позовної заяви без руху за допомогою підсистеми «Електронний суд» була подана заява про усунення недоліків, у якій було викладено мотиви, з яких виходив позивач при визначенні кола відповідачів по справі, а також обґрунтована неможливість внесення депозитних коштів на рахунок суду з огляду на те, що у позивача відсутній договір купівлі продажу земельної ділянки від 19.08.2025 року.
Разом з позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів (договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2025 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Слава Переможцю»), у якому вказувалось обґрунтування необхідності отримання даного документу з огляду на те, що визначення ціни продажу земельної ділянки є обов`язковою умовою для внесення позивачем на депозитних рахунок суду відповідної грошової суми.
Вважає, що допущені судом процесуальні порушення статей 175, 185 ЦПК України призвели до безпідставного повернення судом позовної заяви та до постановлення цим судом незаконної ухвали у цій справі. Суд повернув позовну заяву без належної оцінки відповідних обставин справи та з неправильним застосуванням норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що зумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали.
Просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «апеляційне провадження».
Згідно із ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Визнаючи не поданою та повертаючи позовну заяву суд першої інстанції вказав, що позивачем не було усунуто недоліки, які вказані в ухвалі без руху.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2026 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ФГ «Помонна» (а.с.1-13).
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2026 року позовну заяву ФГ «Помонна» залишено без руху з підстав того, що остання не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, надано строк на усунення недоліків (а.с.90).
02 квітня 2026 року стороною позивача подано заяву про усунення недоліків (а.с.94-96).
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2026 року позовну заяву ФГ «Помонна» визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с.98-99).
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, №26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).
Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ст.ст.175, 177 ЦПК України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У частині 1 статті 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
За вимогами пунктів 4-5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, крім іншого: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
У статті 177 ЦПК України закріплений перелік документів, що додаються до позовної заяви.
Згідно з частиною 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху місцевий суд вказав, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, оскільки не зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з вказаних відповідачів; не зазначено розмір коштів, які повинні бути виплачені, та відсутні докази внесення цих коштів на депозитний рахунок суду.
Дійсно, позивач зобов`язаний виконати вимоги цивільного процесуального закону щодо форми та порядку подання заяви, а в разі їх невиконання при поданні заяви усунути відповідні недоліки, на які вказано судом (суддею) в ухвалі про залишення заяви без руху. Невиконання таких вимог перешкоджає руху заяви. Позивач також управі належним процесуальним порядком повідомити суд про обставини, якщо такі об`єктивно мають місце, що перешкоджають виправленню певних недоліків заяви чи унеможливлюють це, в такому разі питання про рух заяви вирішується з урахуванням відповідних обставин.
На виконання вимог ухвали суду без руху стороною позивача подано заяву про усунення недоліків, в якій визначено та обумовлено вимоги щодо кожного відповідача окремо.
Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для залишення позову без задоволення по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Оскільки зміст позовних вимог, спосіб захисту прав та інтересів, позивач здійснює на власний розсуд, колегія суддів вважає помилковим висновок суду, що позовна заява не відповідає вимогам та змісту, встановленим п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України.
Відкриття провадження у справі регламентовано главою 2 розділу III ЦПК України, яка не наділяє суд повноваженнями оцінювати обраний позивачем спосіб захисту, належність, допустимість і достатність доказів або визначати учасників справи. Ці питання вирішуються на наступних стадіях цивільного процесу. Неповнота обґрунтування позову чи ненадання доказів не є підставою для залишення заяви без руху або її повернення. Після відкриття провадження суд першої інстанції (за наявності підстав) може провести підготовче засідання (ст. 197 ЦПК України) для уточнення предмета спору, складу учасників, визначення обставин справи та збирання доказів.
Схожий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 25 січня 2024 року у справі №320/14843/23.
Отже суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно пункту 1 частини 1 статті 189 ЦПК України завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
При цьому, відповідно до частини 4 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що позивач до завершення підготовчого судового засідання має право змінити, уточнити предмет спору, у тому числі і зміст позовних вимог.
Крім того, що стосується невнесення грошових коштів на депозитний рахунок суду, колегія суддів зазначає наступне.
Крім інших вимог позовної заяви, були вимоги: про переведення прав та обов`язків покупці та, як наслідок, виплати ФГ «Слава Переможцю» з депозитного рахунку суду грошових коштів в рахунок вартості спірної земельної ділянки.
За приписами частини 4 статті 362 ЦК України разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.
Так, при подачі позову сторона позивача, крім іншого, клопотала про витребування копії договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, обумовивши зазначене тим, що самостійно отримати такий письмовий доказ немає можливості, оскільки при зверненні з адвокатським запитом з вказаного приводу отримали відмову в наданні відповідних доказів з підстав того, що така інформація містить нотаріальну таємницю.
Водночас пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначає, що до внесення відповідних змін до Господарського процесуального кодексу України при розгляді справ, порушених за позовною вимогою, передбаченою ч.5 ст.20 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», застосовуються такі правила: 1) позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі, сплаченому покупцем на виконання договору купівлі-продажу частки (частини частки), визначеному в ухвалі суду; 2) невиконання вимоги про внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду є підставою для залишення позову без розгляду; 3) суд у своєму рішенні вирішує питання про перерахування грошових коштів, внесених на депозитний рахунок суду, покупцю або про їх повернення.
Механізм внесення відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок суду є гарантією захисту прав та інтересів первісного покупця частки, проданої з порушенням переважного права учасника товариства. Адже у випадку задоволення позову, покупцю частки повертаються в повному обсязі сплачені ним грошові кошти на виконання умов договору. Таким чином, судовому захисту підлягає як право учасника, переважне право якого було порушено, так і право первісного покупця частки, права якого будуть захищені внаслідок задоволення первісного позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі №910/2388/20).
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що спеціальним законом передбачено, що позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду ту грошову суму, що вже сплачена покупцем на виконання договору купівлі-продажу частки, що обумовлюється особливостями правовідносин, меті запровадження цієї норми та відповідає сутності порушеного права з урахуванням принципів справедливості, рівності та співмірності (пропорційності).
Оскільки у позивача відсутні відомості стосовно ціни договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, то останній позбавлений можливості внести на депозитний рахунок грошових коштів у відповідній сумі.
У постанові Верховного суду від 15 жовтня 2020 року справі № 148/2383/19 зазначено, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування ним процесуального закону, який надає їй право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку. Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини першої статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції) від 04 грудня 1995 року та «Nunes Dias v. Portugal» (Нун`єш Діаш проти Португалії) від 10 квітня 2003 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст.177 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що повернення заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, гарантованого їм національним та європейським законодавством права.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала відповідно до положень п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 379, 381, 383-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Помонна», в інтересах якого діє Брилянт Ірина Олександрівна, задовольнити.
Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Суддя-доповідач    І.Н. Лисак

Судді:     М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк