ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року   Справа № 903/21/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Гудак А.В. суддя Хабарова М.В.

при секретарі судового засідання Кульчин Д.А. 

за участю представників учасників справи:
прокурора: Котяй І.В.
позивача: не з`явився, 
відповідача: Москаль Я.О.
органу ДВС: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.04.2026 року (повна ухвала складена 01.04.2026 року) у справі №903/21/25 (суддя Вороняк А.С.) 

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
до Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист»
про стягнення 7313914,76 грн
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 01.04.2026 року у справі №903/21/25 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» про поновлення строку на подання скарги. Залишено без розгляду скаргу Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на дії та бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича, зобов`язання зупинити виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні №78077295 у справі №903/21/25.
Не погоджуючись із ухвалою, відповідач Приватне акціонерне товариство «Волиньтурист» подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.04.2026 року у даній справі та направити справу №903/21/25 до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи скаргу відповідач наголошує, що 05.01.2026 року йому стало відомо про проведення електронних торгів із реалізації нерухомого майна (будівлі клубу-їдальні), у зв`язку з чим 07.01.2026 року ним було подано заяву про зупинення виконавчого провадження. Суд першої інстанції помилково ототожнив дату отримання інформації про торги 05.01.2026 року з моментом виникнення права на оскарження дій державного виконавця, оскільки предметом спору є не призначення самих торгів, а бездіяльність виконавця щодо незупинення провадження після отримання заяви від 07.01.2026 року. 
Оскільки обов`язок вчинити певну дію у виконавця виник після отримання ним звернення, початком перебігу процесуального строку є 07.01.2026 року. Відповідно до ст.116 ГПК України, з урахуванням правил обчислення строків та перенесення вихідних днів, останнім днем подання скарги є 19.01.2026 року. Таким чином, подання скарги саме в цю дату свідчить про дотримання боржником процесуального строку, що спростовує висновки суду першої інстанції про його пропуск.
Крім того, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції припустився порушення норм ГПК України, здійснивши передчасну оцінку доказів без прийняття скарги до розгляду, чим обмежив право на доступ до правосуддя. Оскаржувана ухвала не містить оцінки поважності причин пропуску строку, який, навіть за умови обчислення з 05.01.2026 року, є незначним тривалістю один робочий день. Пропуск зумовлений об`єктивними форс-мажорними обставинами, а саме масованими обстрілами та відключенням енергопостачання, що унеможливили технічну підготовку об`ємної скарги, а отже, апелянт вважає, що строк підлягає поновленню..
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегія суддів для розгляду справи у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Гудак А.В., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Волиньтурист». Розгляд справи призначено на 11.05.2026 року.
28.04.2026 року надійшов відзив органу ДВС, у якому він вказує на те, що правомірно здійснено опис, оцінку та реалізацію майна ПАТ «Волиньтурист» через ДП «СЕТАМ» 09.01.2026 року після скасування обтяжень Львівським апеляційним судом. Заява боржника, отримана 15.01.2026 року, не містить підстав для скасування дій, оскільки процедура проведена без порушень, а представник боржника не висловлював зауважень під час оцінки.
30.04.2026 року надійшли пояснення Заступника керівника Волинської обласної прокуратури, у яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Волинської області від 01.04.2026 року постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставні. 
Прокурор наголошує, що ПАТ «Волиньтурист» пропустило десятиденний строк на оскарження рішень державного виконавця, дізнавшись про торги 05.01.2026 року, але подало скаргу лише 19.01.2026 року. При цьому, клопотання про поновлення строку відхилено через відсутність доказів, що підтверджують аварійні відключення електроенергії як поважну причину пропуску.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 11.05.2026 року представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив суд скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду скарги на дії ДВС. Прокурор просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач та орган ДВС не забезпечили явку своїх представників у призначене судове засідання апеляційної інстанції, причин неявки суду не повідомили, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як стверджено матеріалами справи, рішенням господарського суду Волинської області від 25.02.2025 року у справі №903/21/25 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Фонду державного майна України 7313254,21 грн, з яких 2983266 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 853925,56 грн - 3 % річних, 3476062,65 грн інфляційних втрат, а також присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Волинської обласної прокуратури 89273,05 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовлено у вимозі про стягнення 660,55 грн.
Рішення господарського суду Волинської області від 25.02.2025 року у справі №903/21/25 набрало законної сили. 
На виконання рішення господарського суду Волинської області від 25.02.2025 року у справі №903/21/25 видано накази: від 25.04.2025 року №903/21/25-1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Фонду державного майна України 7313254,21 грн, з яких 2983266 грн безпідставно збережених коштів орендної плати, 853925,56 грн - 3 % річних, 3476062,65 грн інфляційних втрат та від 25.04.2025 року №903/21/25-1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на користь Волинської обласної прокуратури 89273,05 грн витрат по сплаті судового збору.
09.05.2025 року на виконання наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-1 головним державним виконавцем Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78043373 (ідентифікатор доступу ББ0Г6БГ046А0) та на виконання наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78043110 (ідентифікатор доступу ВАВ1Е45А98АА).
У подальшому 13.05.2025 року державним виконавцем винесено Постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою об`єднано виконавчі провадження №77546394, №78043110, №78043373 у зведене виконавче провадження №78077295.
07.01.2026 року ПАТ «Волиньтурист» надіслано державному виконавцю заяву щодо примусової реалізації його нерухомого майна, а саме будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 (номер лоту Документ сформований в системі 590459), які відбудуться 09.01.2026 року. У заяві, зокрема, вказано, що у межах кримінального провадження накладено арешт на вказане нерухоме майно, а тому реалізація такого майна на торгах неможлива.
У зв`язку із бездіяльністю державного виконавця щодо вчинення дій з припинення реалізації спірного майна у зведеному виконавчому провадженні №78077295 ПАТ «Волиньтурист» подано до суду скаргу на дії ДВС, у якій просить:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича щодо продовження вчинення виконавчих дій з примусової реалізації нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295;
- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича у частині невчинення дій щодо зупинення виконавчий дій шляхом зупинення примусової реалізації нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул. Гайова, буд. 2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295;
- зобов`язати головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича зупинити виконавчі дії з примусової реалізацію нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295.
Господарський суд Волинської області ухвалою від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 відмовив у прийнятті до розгляду скарги відповідача на дії та бездіяльність головного державного виконавця.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.01.2026 року у справі №903/21/25 задоволено. Оскаржувану ухвалу скасовано та матеріали справи №903/21/25 повернуто до Господарського суду Волинської області для продовження розгляду матеріалів скарги Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на дії та бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича.
Як вже зазначалось вище, Господарський суд Волинської області ухвалою від 01.04.2026 року у справі №903/21/25 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» про поновлення строку на подання скарги. Скаргу Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на дії та бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміч Сергія Володимировича, зобов`язання зупинити виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні №78077295 у справі №903/21/25 залишено без розгляду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що згідно з матеріалами справи та поясненнями самого скаржника, ПрАТ «Волиньтурист» стало відомо про проведення торгів 05.01.2026 року. Відповідно до ст. 341 ГПК України, десятиденний строк на оскарження закінчився 15.01.2026 року, проте скаргу було подано лише 19.01.2026 року.
Клопотання про поновлення строку не підлягає задоволенню, оскільки скаржником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість подання скарги у встановлений термін. Посилання на аварійні відключення електроенергії мають загальний характер і не підтверджені доказами, що свідчить про неповажність причин пропуску.
Зважаючи на відсутність у матеріалах справи належно підтвердженої скаржником обставини про поважність пропущеного десятиденного строку, встановленого чинним процесуальним законодавством, на оскарження рішень державного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку для подання скарги та залишення такої скарги без розгляду.. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.(стаття 1291 Конституції України).
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями частини 1 статті 18 ГПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Разом з тим, згідно ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. 
Розділом V ГПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.
Як передбачено ч.1 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами (ч.3 ст.327 ГПК України).
За ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження щодо виконання наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-1 (ВП №78043373 (ідентифікатор доступу ББ0Г6БГ046А0)) та наказу від 25.04.2025 року №903/21/25-2 (ВП №78043110 (ідентифікатор доступу ВАВ1Е45А98АА) об`єднано у зведене виконавче провадження №78077295. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів звертає увагу, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є «судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах», який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Статтею 3391ГПК України унормовано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Таким чином, право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця обмежене випадками, коли такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушуються права та свободи скаржника (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 05.12.2023 року у справі №904/416/21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №904/7326/17 зазначено, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі №641/7824/18 вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Відповідно до частини 2 статті 18 та частини 2 статті 326 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
В даному випадку апеляційний суд виходить, зокрема, із принципу обов`язковості виконання судового рішення, мети здійснення судового контролю, сторони виконавчого провадження, якою подано скаргу - боржником у контексті спрямованості скарги на захист його прав на інтересів як сторони виконавчого провадження.
При цьому, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що статтею 340 ГПК України унормовано правила подання скарги та прийняття її до розгляду.
Так відповідно до ст.340 ГПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги. 
До скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;
2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після прийняття її до розгляду.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду відповідної скарги, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку господарського судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №911/100/18).
Таким чином, вказаними нормами чітко передбачено процесуальні дії суду першої інстанції у разі дотримання заявником вимог частин третьої та/або четвертої статті 340 ГПК України. 
Відповідно до ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Господарський процесуальний кодекс України містить чітку норму щодо моменту, з якого відраховується десятиденний строк на подання скарги. Аналогічні положення містить Закон України «Про виконавче провадження».
Звертаючись до суду із скаргою, скаржник повинен зазначити у скарзі та обґрунтувати належними доказами, що скарга подається ним у строк, встановлений у ст.341 ГПК України (у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав).
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що ПАТ «Волиньтурист» дізнався про електронні торги 05.01.2026 року, тому строк для подачі скарги до 15.01.2026 року включно. Однак, скаргу зареєстровано в системі «Електронний суд» 19.01.2026 року, тобто з пропуском на таке звернення.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки у скарзі на дії/бездіяльність ДВС скаржник вказує, що 05.01.2026 року ПАТ «Волиньтурист» дізналось про те, що наразі відбуваються електронні торги, щодо примусового відчуження нерухомого майна ПрАТ «Волиньтурист», а саме: будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера»/В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 (https://setam.net.ua/auction/585592).
07.01.2026 року боржник надіслав державному виконавцю заяву, у якій зазначив про наявність підстав для зупинення виконавчого провадження. 
При цьому, у скарзі відсутнє твердження скаржника про те, що він дізнався про порушення своїх прав з боку державного виконавця саме 05.01.2026 року, а тому такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи.
Колегія суддів приймає до уваги, що у скарзі на дії та бездіяльність органу ДВС ПАТ «Волиньтурист» вказує, що дізналось лише про проведення вказаних торгів 05.01.2026 року, а 07.01.2026 року надіслало державному виконавцю заяву, у якій повідомило його про наявність судового рішення, яке перешкоджає подальшому проведенню торгів.
Отже, як обґрунтовано вказує апелянт, подавши заяву 07.01.2026 року він мав очікування, що державний виконавець, дізнавшись про зазначені у ній обставини, зупинить вчинення виконавчих дій.
При цьому, ПАТ «Волиньтурист» не оскаржує самих дій державного виконавця щодо призначення електронних торгів, строк на оскарження яких обчислюється з 05.01.2026 року, а ставить наступні вимоги: 
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича щодо продовження вчинення виконавчих дій з примусової реалізації нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295;
- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича у частині невчинення дій щодо зупинення виконавчий дій шляхом зупинення примусової реалізації нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с. Світязь, Гушово урочище, вул. Гайова, буд. 2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295;
- зобов`язати головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича зупинити виконавчі дії з примусової реалізацію нерухомого майна, а саме Будівлі клубу-їдальні пансіонату «Шацькі озера» /В-2/, загальною площею 2352,6 кв.м., що розташована за адресою: Волинська обл., Ковельський р-н, с.Світязь, Гушово урочище, вул.Гайова, буд.2 у зведеному виконавчому провадженні №78077295.
Як обґрунтовано зауважує апелянт, вказані у зверненні вимоги державний виконавець повинен був розглянути після 07.01.2026 року - дати отримання звернення ПАТ «Волиньтурист» та ознайомлення із зазначеними у зверненні обставинами. Отже, боржник міг дізнався про порушення своїх прав не раніше 07.01.2026 року, про що і було зазначено в скарзі на дії та бездіяльність державного виконавця.
Таким чином, спростовуються висновки суду першої інстанції щодо можливості звернення ПАТ «Волиньтурист» зі скаргою з 05.01.2026 року, як помилкові та такі, що не відповідають обставинам справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відлік процесуального строку на подання скарги починається з 07.01.2026 року.
Відповідно до положень ст.116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Враховуючи викладене, останній день на звернення зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця у даному випадку, з врахуванням вихідних, є 19.01.2026 року.
Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ПАТ «Волиньтурист» не пропущений строк на подання скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця, яку було подано саме 19.01.2026 року.
Враховуючи, що строк на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця не було пропущено, відповідно і підстави для звернення із заявою про поновлення строку на таке звернення були відсутні.
З урахуванням усього вищевикладеного та встановлених фактичних обставин справи, зважаючи на повноваження та законодавчо визначені механізми, які мають бути застосовані в процесі судового контролю за виконанням судових рішень у господарських справах, доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги боржника.
У рішеннях від 28.10.1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таким чином, основоположним принципом ст.6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.
Реалізація права на правосуддя здійснюється шляхом ефективного способу судового захисту. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Заявником дотримано вимоги закону при зверненні до місцевого господарського суду, натомість судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права, тому залишення заяви без розгляду в даному випадку є порушенням права на ефективний спосіб юридичного захисту, є виявом надмірного формалізму та може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд першої інстанції залишаючи без розгляду скаргу ПАТ «Волиньтурист» дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи та порушив норми процесуального права, що є підставами для скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення заяви для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через неправильне застосування норм процесуального права та невідповідність обставинам справи висновків, викладених в ухвалі, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.04.2026 року у справі №903/21/25 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 01.04.2026 року у справі №903/21/25 скасувати.
3. Матеріали скарги Приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на дії та бездіяльність головного державного виконавця Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміча Сергія Володимировича у справі №903/21/25 повернути до Господарського суду Волинської області для розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "14" травня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя Хабарова М.В.