Справа № 645/4692/26
Провадження № 1-кп/645/436/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
10 червня 2026 року           м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі судових засідань – ОСОБА_2 
розглянувши в приміщенні суду у м. Харкова в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026226220000158 від 15.05.2026 рокуза обвинуваченням 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєверодонецьк, Луганської області, українця, громадянина України, який має загальну середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,- 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2026 року, біля 11 години, точного часу судом не встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов у гості до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходилася ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає в сусідній кімнаті гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 .В подальшому, ОСОБА_3 , побачив у кімнаті на столі мобільний телефон ТМ ZTE Blade А73 4/128 gb, який належить ОСОБА_5 , та який вона передала у тимчасове користування своїй доньці ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_3 виник протиправний намір на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном ТМ ZTE Blade А73 4/128 gb.Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення, ОСОБА_3 під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у знайомої йому ОСОБА_4 , у присутності ОСОБА_5 , належний останній мобільний телефон ТМ ZTE Blade А73 4/128 gb, при цьому усвідомлюючи свої дії та можливі наслідки, знаючи, що вказаний телефон він повертати не має наміру, бажаючи діяти таким чином та маючи намір на його привласнення. ОСОБА_4 , будучи впевненою у добропорядності та чесності ОСОБА_3 , не маючи сумнівів в тому, що ОСОБА_3 , поверне телефон після завершення розмови, передала останньому належний ОСОБА_5 мобільний телефон ТМ ZTE Blade А73 4/128 gb. 
В подальшому, ОСОБА_3 , заволодівши мобільним ТМ ZTE Blade А73 4/128 gb, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-26/14355-ТВ від 21.05.2026, 3 375,00 гривні (три тисячі триста сімдесят п`ять гривень 00 копійок), з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись привласненим майном на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 , спричинив потерпілій ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на загальну суму 3 375,00 гривні (три тисячі триста сімдесят п`ять гривень 00 копійок).
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.
До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до якої ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.
Потерпіла ОСОБА_5 також надала відповідну заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності всіх учасників справи.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось. 
Обставиною, що пом`якшує покарання  ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не засуджений (довідка № 40-22052026/63059, вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 листопада 2020 року, ухвала Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 листопада 2021 року (справа №428/9631/20), як вбачається з повідомлення КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» №1139,  ОСОБА_3 на обліку в наркологічному диспансері не значиться. 
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Призначаючи  ОСОБА_3 у покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.
Таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Так, санкція КК України передбачає покарання у вигляді штрафу, але оскільки обвинувачений не працевлаштований, суд не призначає йому вказаний вид покарання. 
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК. 
У справі наявні процесуальні витрати, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 

Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 до пробаційного нагляду такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ – мобільний телефон ТМ ZTE Blade А73 4/128 gb, який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили – вважати їй повернутим.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України (Код доходів 24060300,) витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-26/14355-ТВ від 21.05.2026 року у розмірі 2888 грн. 16 коп. 
Відповідно до ч. 4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
На вирок учасниками кримінального провадження до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: