ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/5559/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Клопота С.Л.,
за участю секретаря Шевченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України та просить наступне: зобов`язати Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського між регіонального управління міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (запис про обтяження 11377735, зареєстрований 29.09.2015 р. реєстратором – Реєстраційна служба Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2015 р., ВДВС Ніжинського МРУЮ старшим державним виконавцем Романченко Р.В. в рамках виконавчого провадження №48703077.
Від представника позивача до суду надійшла заяви, в якій він просить розглядати справу без участі позивача та його представника.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
23.02.2018 Позивачка стала власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,1139 га, яка розташована на території Березанської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером №115112010 від 23.02.2018 р. та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.02.2018 р.
Право власності на означене нерухоме майно набуте Позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті брата - ОСОБА_2 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), РНОКПП НОМЕР_1 .
В січні 2026 року під час нотаріального посвідчення правочину стосовно даного нерухомого було встановлено наявність запису в Державному реєстрі прав про арешт нерухомого майна, а саме:
• Номер запису про обтяження - 11377735;
• Дата, час державної реєстрації - 29.09.2015;
• Документи, подані для державної реєстрації - постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП48703077, виданий 15.09.2015, видавник: ВДВС Ніжинського МРУЮ, головний державний виконавець Романченко Р.В.;
• Вид обтяження - арешт нерухомого майна;
• Особа, майно/ права якої обтяжуються - ОСОБА_2 , 2856802512;
• Обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції, код ЄДРПОУ 34878928.
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження в провадженні Відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції (наразі - Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) не перебувало і не перебуває жодного виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 .
Разом з тим, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 наявний лише 1 запис:
Виконавче провадження - № 52632991;
Дата відкриття - 11.10.2016;
Стан ВП - завершено;
Орган ДВС / приватний виконавець: Солом`янський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві;
ЄДРПОУ: 35008087;
Стягувач - ПАТ КБ "Приватбанк".
Маючи обґрунтовані сумніви в правомірності такого арешту через 9 років після смерті спадкодавця, Позивач звернувся з відповідними запитами до Відповідача 1 та Відповідача 2.
У відповідь на запит до Відповідача 1 на електрону пошту Позивача надійшов лист від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.03.2026 р. за вих.№4316/ПІ/М/23/26/11.4, в якому, серед іншого, було зазначено: «Підставою накладення арешту на майно ОСОБА_2 , зокрема, земельних ділянок було виконання рішення суду відносно вказаної особи в межах виконавчого провадження №48703077. За інформацією, наданою Відділом, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2015 накладено арешт на все невизначене нерухоме майно.
Виконавче провадження №48703077 було закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999), наслідки закінчення якого із вказаних підстав не передбачали зняття арешту.
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 11.10.2016 було відкрито виконавче провадження №52632991 відносно ОСОБА_2 , яке 20.12.2017 завершено.
Повторно на виконання виконавчий документ, який підлягав примусовому виконанню за вказаними виконавчими провадженнями до органів ДВС не надходив.».
Не погодившись з цим, Позивачка звернулась до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (на момент виникнення між сторонами спірних відносин - на момент накладення арешту на нерухоме майно) був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.
Вимоги до виконавчого документа закріплені у ч. 1 ст. 18 Закону №606-XIV
За правилами ч. 2 ст. 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Приписи ст. 57 Закону №606-XIV визначають, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.
Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та за наведеними вище правилами накладається за заявою стягувача при відкритті виконавчого провадження або на пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення або не пізніше наступного робочого дня з дня виявлення майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У свою чергу, слід врахувати, що підстави зняття арешту з майна були регламентовані статтею 60 Закону №606-XIV, аналіз змісту положень якої дає підстави для висновку, що арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду (ч. 5) або за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (ч. 3).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Непорушність права власності полягає в його недоторканності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.
Нормами ст. 368 ЦК України визначено засади захисту права власності, де держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України.
Наведені норми кореспондують приписам статті 41 Конституції України, які гарантують непорушність права власності.
Згідно з частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, який є чинним на момент звернення до суду з даним позовом, в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально- правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
У цій справі Відповідачі не наділені повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 року справі №816/303/16.
Перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника передбачений статтею 59 Закону №1404-VIII. Зокрема, частиною першою вказаної статті Закону визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наразі у Відділі відсутнє документальне підтвердження наявності підстав, передбачених статтею 59 Закону №1404-VIII».
З поданих суду доказів убачається, що Відповідач 2, на запит про надання інформації Позивача та вимогу про зняття арешту з його нерухомого майна ніяк не реагував до моменту надходження адвокатських запитів представника Позивача від 15.04.2026 р. та 22.04.2026 р. 
Відповідач 2 відмовився надати будь-яку інформацію стосовно ВП №52632991, заначивши лише, що даним відділом ДВС арешт на означене майно не накладався.
07.05.2026 р. представником Позивача отримано інформаційну довідку з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої стало відомо, що жодним з Відповідачів так і не було вчинено дії щодо зняття арешту нерухомого майна Позивача.
Таким чином, попри наявність документального підтвердження права власності Позивача на зазначене нерухоме майно, Відповідачі формально, відмовили як в наданні інформації стосовно підстав арешту, так і у вчиненні дій стосовно зняття арешту з майна Позивача, попри відсутність відкритих виконавчих проваджень стосовно спадкодавця Позивача з 20.12.2017 р.
Враховуючи, що ВП №48703077, в межах якого Відповідачем 1 було накладено арешт на нерухоме майно Позивача, було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV тобто у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (Відповідача 2), а також те, що ВП №52632991 було відкрито Відповідачем 2 та завершено 20.12.2017 р. та станом на 10.03.2026 р. виконавчий документ повторно на виконання до Відповідача 1 не надходив.
Суд дійшов висновку, що наразі не існує жодного відкритого виконавчого провадження стосовно ОСОБА_2 (спадкодавця Позивача) та/або Позивача, а тому немає й передумови для існування арешту щодо майна Позивача.
Відтак суд зазначає, що існування не знятого (не скасованого) арешту на майно особи порушує конституційне право Позивача володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Богуна, 8, м.Ніжин, Ніжинський р-н, Чернігівська обл.,16600), Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України (03057, м. Київ, пр-т Берестейський, буд. 50, 5 поверх ЄДРПОУ 35008087) про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі.
Зобов`язати Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Солом`янський відділ державної вико250626навчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (запис про обтяження 11377735, зареєстрований 29.09.2015 реєстратором – Реєстраційна служба Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2015, ВДВС Ніжинського МРУЮ старшим державним виконавцем Романченко Р.В. в рамках виконавчого провадження №48703077.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 532,48 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 532,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2026 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ