ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 червня 2026 року	Справа №160/5482/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить суд:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №047250026984 від 04.12.2025 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати мені період роботи з 11.10.2017 до 26.11.2025 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити мені пенсію за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 26.11.2025 та провести відповідні виплати. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що позивач працювала у закладі освіти до 31.08.2022, обіймаючи посаду, яка відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-ХІІ) та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі – Перелік №909), відноситься до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. 26.11.2025 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти. Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №047250026984 від 04.12.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Відповідач зазначив, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII та розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти за умови наявності станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу. За розрахунком відповідача, спеціальний стаж позивача становить 22 роки 01 місяць 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. 07.12.2025 позивач подала скаргу на вказане рішення через Портал електронних послуг ПФУ, однак 23.12.2025 отримала відповідь, якою рішення про відмову залишено без змін. Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки воно ґрунтується на застосуванні норм законодавства у редакції, що була змінена та визнана неконституційною. Так, Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано неконституційними положення статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, якими було звужено право працівників освіти на пенсію за вислугу років шляхом збільшення необхідного спеціального стажу та встановлення додаткових умов. Конституційний Суд України вказав, що такі зміни суперечать статтям 1, 3, 22 та 46 Конституції України, оскільки звужують зміст і обсяг існуючих прав громадян на соціальний захист. Відповідно до зазначеного Рішення Конституційного Суду України, з 04.06.2019 підлягає застосуванню редакція статті 55 Закону №1788-XII, яка діяла до внесення змін законами №213-VIII та №911-VIII, тобто редакція, що передбачала право працівників освіти на пенсію за вислугу років за наявності спеціального стажу без застосування підвищених вимог, встановлених пізнішими змінами. Таким чином, застосування відповідачем вимоги щодо наявності 26 років 6 місяців спеціального стажу станом на 11.10.2017 є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах, які визнані неконституційними та втратили чинність. Вважаючи спірне рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 16.03.2026 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
30.03.2026 до суду від представника ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася через веб-портал ПФУ із заявою від 26.11.2025 про призначення пенсії за вислугу років та пакетом документів. Рішенням відповідача від 04.12.2025 №047250026984 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років. Відповідач вказує, що умовою для зарахування до спеціального стажу періодів роботи особи у закладах охорони здоров`я, які дають право на пенсію за вислугу років, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, які передбачені Переліком №909. Вік позивача становить 55 років 04 місяці 18 днів; страховий стаж ОСОБА_1 - 30 років 07 місяців 22 дні. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (станом на 11.10.2017) становить 22 роки 01 місяць 24 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1987 по 25.06.1991, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 28.06.1991, оскільки вказане ім`я особи « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним; період роботи з 15.08.1991 по 16.08.1993 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , виданою 05.09.1991, оскільки в записі при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства та виправлення дати звільнення з роботи не завірене належним чином. До стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років зараховано усі періоди. Згідно з поданими документами право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років (26 років 06 місяців станом на 10.10.2017). На підставі викладеного, стаж роботи, що дає право ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону №1788-ХІІ, станом на 11.10.2017 становив 22 роки 01 місяць 24 дні, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. 
01.04.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує доводи, викладені у позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.11.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута фахівцями ГУ ПФУ у Львівьскій області.
Рішенням від 04.12.2025 №047250026984 відповідач відмовив позивачу у призначені пенсії за вислугу років. В рішенні зазначено, що вік заявниці - 55 років 04 місяці 18 днів. Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ. Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та Переліком №909 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти незалежно від віку та за наявності станом на 01.04.2015 – не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 – не менше 25 років 6 місяців та на 11.10.2017 – не менше 26 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 30 років 07 місяців 22 дні. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (станом на 11.10.2017) становить 22 роки 01 місяць 24 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1987 по 25.06.1991, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 28.06.1991, оскільки вказане ім`я особи « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним; період роботи з 15.08.1991 по 16.08.1993 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , виданою 05.09.1991, оскільки в записі при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства та виправлення дати звільнення з роботи не завірене належним чином. До стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років зараховано усі періоди. Згідно з поданими документами право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV відсутнє, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років (26 років 06 місяців станом на 10.10.2017). 
Позивач, не погодившись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 1 Закону №1788-XII встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.
Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-XII.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 набрав чинності 11.10.2017.
Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону №1788-XII призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом № 1788-XII страхового і спеціального стажу.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. 
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
За змістом статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
В подальшому, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788, а з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (далі - Закон №911-VIII) встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону № 911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено Рішення №2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.
Конституційний Суд України, ухвалюючи вищезазначене Рішення №2-р/2019, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому Рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.
Згідно зі статтею 51 Закону №1788-XII, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
З аналізу наведених правових норм Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII.
Відтак Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до статті 55 Закону №1788-XII, Законом №213-VIII та Законом №911-VIII - неконституційними.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.
Отже, починаючи з 05.06.2019, положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 містяться записи, зокрема:
№1: 15.08.1991 – прийнята на посаду педагога-організатора;
№2: 16.08.1993 – звільнена із займаної посади;
№3: 17.08.1993 – прийнята на посаду вчителя початкових класів у СШ №2;
№4: 08.112002 – переведена на посаду заступника директора з НВР СЗШ №2;
№5: 14.09.2004 – переведена на посаду вчителя початкових класів;
№6: 28.11.2005 – Середню загальноосвітню школу №2 перейменовано у комунальний заклад «НІКОПОЛЬСЬКА СЕРЕДНЯ ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ №2»;
№7: 17.06.2022 – Комунальний заклад «НІКОПОЛЬСЬКА СЕРЕДНЯ ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ №2» перейменовано на Нікопольський ліцей №2 Нікопольської міської ради;
№8: 31.08.2022 – звільнена з ліцею №2 НМР за власним бажанням ст. 387 КЗпП України.
Нікопольський міськрайонний центр зайнятості
№9: 19.09.2022 – розпочато виплату допомоги відповідно до ст.22 п. 1, ст. 23 п. 1 Закону України «Про ЗДССВБ»;
№10: 26.01.2023 – припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 3(3) розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про ЗДССВБ»;
Нікопольський ліцей №5 Нікопольської міської ради
№11: 01.09.2023 – прийнята на посаду вчителя початкових класів;
№12: 31.08.2024 – звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України;
Нікопольська філія ДОУЗ
№13: 24.09.2024 – розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22-23 Закону України «Про ЗДССВБ»;
№14: 22.12.2024 – припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 3(3) розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про ЗДССВБ».
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).
Зокрема, у розділі 1 «Освіта» (загальноосвітні навчальні заклади) Переліку №909 передбачено, що до таких посад належать, зокрема, учителі та педагоги-організатори.
Позивач працювала у школі та ліцеї, які є загальноосвітніми навчальними закладами. Вказана обставина учасниками справи не заперечується.
За розрахунками відповідача страховий стаж заявниці становить 30 років 07 місяців 22 дні, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років – 22 роки 01 місяць 24 дні. 
З долученої до матеріалів справи копії розрахунку страхового та спеціального стажу позивача ОСОБА_1 вбачається, що періоди її роботи у закладі освіти з 15.08.1991 до 07.06.1993, з 17.08.1993 до 31.12.2003, а також з 01.01.2004 до 10.10.2017 зараховані відповідачем як до страхового, так і до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.
Водночас, періоди роботи позивача у закладах освіти з 11.10.2017 до 31.08.2022 та з 01.09.2023 до 31.08.2024 зараховані пенсійним органом виключно до страхового стажу та не включені до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.
Суд зазначає, що позивач у періоди з 15.08.1991 до 07.06.1993, з 17.08.1993 до 31.12.2003 та з 01.01.2004 до 10.10.2017 працювала у загальноосвітньому навчальному закладі на посадах, передбачених Переліком №909, у зв`язку з чим ГУ ПФУ у Львівській області зазначені періоди роботи було зараховано як до страхового стажу, так і до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Водночас, у період з 11.10.2017 до 31.08.2022 позивач продовжувала працювати у загальноосвітньому навчальному закладі на посаді вчителя молодших класів, яка також передбачена Переліком №909, у зв`язку з чим наявні підстави для зарахування вказаного періоду до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Крім того, у період з 01.09.2023 до 31.08.2024 позивач також працювала на посаді вчителя молодших класів у загальноосвітньому навчальному закладі, у зв`язку з чим цей період підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
За таких обставин, суд вважає за необхідне зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періодів роботи позивача з 11.10.2017 до 31.08.2022, з 01.09.2023 до 31.08.2024.
Разом з цим, у позовних вимогах позивач просить зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 11.10.2017 до 26.11.2025.
З цього приводу суд зазначає, що матеріали справи містять докази роботи позивача на посадах, передбачених Переліком №909 (за період після 11.10.2017), а саме: з 11.10.2017 до 31.08.2022 та з 01.09.2023 до 31.08.2024.
У період з 19.09.2022 до 26.01.2023 та з 24.04.2024 до 22.12.2024 позивач отримувала допомогу по безробіттю, у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування зазначених періодів до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
У період з 23.12.2024 відомості про трудові відносини позивача у матеріалах справи відсутні.
Тому, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.
З урахуванням зарахованих відповідачем періодів до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (22 роки 01 місяць 24 дні), а також періодів, які встановлені судом та підлягають зарахуванню до спеціального стажу, а саме: з 11.10.2017 до 31.08.2022 (4 роки 10 місяців 20 днів) та з 01.09.2023 до 31.08.2024 (11 місяців 30 днів), суд дійшов висновку, що загальна тривалість спеціального стажу роботи позивача ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 становила понад 25 років.
За таких обставинах, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, є безпідставною.
Отже, рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 04.12.2025 №047250026984 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії 26.11.2025, тому саме з цієї дати ОСОБА_1 має бути призначена пенсія за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Суд також наголошує, що питання щодо обчислення та виплати пенсії належить до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та підлягає вирішенню ним за результатами призначення ОСОБА_1 пенсії відповідачем.
Суд наголошує, що в адміністративному процесі задоволенню підлягають лише порушені на час звернення до суду права особи.
За викладених обставин, вимоги позивача в частині виплати пенсії є передчасними та не підлягають задоволенню.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення часткове позову.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією №YUAQ-UD1F-5M3E від 06.03.2026.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в сумі 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13814885) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №047250026984 від 04.12.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 11.10.2017 до 31.08.2022 та з 01.09.2023 до 31.08.2024 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26.11.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар