Справа №345/4109/25 
Провадження № 1-кп/345/110/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12.05.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12025091170000308, внесене до ЄРДР 30.05.2025 про обвинувачення
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , на час затримання працював вантажником в ТОВ "Вітолюкс дистрибуція", з середньою освітою, розлученого, на утриманні має одну дитину, засудженого вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 (змінений постановою Верховного Суду від 02.09.2025) за ч. 4 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями на строк 3 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , працюючого оператором лінії ТОВ "К.ТЕКС", з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
обвинувачених  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
захисників     ОСОБА_6 , ОСОБА_7 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 групою осіб грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
29.05.2025 о 23:00 год. в ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом перебували у громадському місці поблизу автобусної зупинки «Технікум», що в м. Калуш по вул. Богдана Хмельницького, 1, і у них виник умисел направлений на вчинення грубого порушення громадського порядку.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 справляли природні потреби в громадському місці, на що потерпілий ОСОБА_8 зробив їм зауваження. Не відреагувавши на зауваження належним чином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 почали словесну суперечку із потерпілим ОСОБА_8 , яка супроводжувалась нецензурною лайкою.
У ході словесної суперечки ОСОБА_3 , спільно із ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, протиставляючи себе загальновизнаним у суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, маючи намір самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, використовуючи малозначний привід з хуліганських спонукань умисно застосували фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_8 .
Зокрема ОСОБА_2 з хуліганських спонукань умисно наніс ОСОБА_8 два удари кулаком в ділянку обличчя – нижньої щелепи, від чого останній впав на землю. В подальшому ОСОБА_3 наніс ОСОБА_8 один удар ногою в ділянку обличчя – нижньої щелепи. Не маючи наміру припиняти свої хуліганські дії, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , бажаючи довести до кінця свій протиправний умисел, прагнучи настання негативних наслідків щодо здоров`я потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з особливою зухвалістю, у присутності сторонніх осіб, нанесли ще кілька ударів ногами в область обличчя потерпілому ОСОБА_8 .
Внаслідок умисного нанесення ударів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: травми нижньої щелепи із закритим переломом суглобових головок нижньої щелепи зліва та справа та перелом в ділянці підборіддя зліва, що згідно висновку експерта № 82 від 15.07.2025 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
Обвинувачений  ОСОБА_2 не визнав вини у вчиненні злочину, який йому інкриміновано. Пояснив, що він добре знайомий з ОСОБА_9 , адже вони разом неофіційно працювали в ТОВ «Вітолюкс». 29.05.2025 року ввечері вони разом після роботи приїхали громадським транспортом і пішли в магазин «Ягідка», де купили «коньяк» і далі пішли на автобусну зупинку. З ними разом ще були дві дівчини. Десь через 10 хв. він пішов за зупинку для того щоб справити природну потребу, адже там було темне місце. Він сховався за дерево для того щоб його ніхто не міг побачити. Паралельно з цим він також курив. В цей час підійшла невідома особа попросила сигарету. Він був не проти дати сигарету і сказав зачекати. Проте, цей чоловік штовхнув його. Він розвернувся і побачив, що там стояли три незнайомі йому хлопці. Через 30 секунд вони почали бити його в обличчя. Оскільки, за зупинкою було темно, то він чітко не бачив хто саме його бив. Найімовірніше його бив високий хлопець, який в даному кримінальному провадженні є свідком – ОСОБА_10 . Від ударів в нього впали окуляри. В цей час підбіг ОСОБА_11 і почав розбороняти. А він пішов на зупинку, бо там залишились їхні речі, за які він переживав, окрім того знав, що на зупинці є камера відео спостереження, яка може зафіксувати нападників. Із-за зупинки лунали крики і чув, що невідомі особи б`ють ОСОБА_12 . Далі два хлопці вийшли на передню частину автобусної зупинки і били його на зупинці. Після цього він і ОСОБА_11 пішли додому.
ОСОБА_2 наголосив, що ні на кого свої природні потреби не справляв і нікого не бив. А от в нього були тілесні ушкодження. В нього певні проблеми зі здоров`ям, тому того вечора алкоголь він не вживав. Куплений «коньяк» вживали дівчата і можливо ОСОБА_11 . Додатково ОСОБА_2 зауважив, що коли його затримували, то йому не роз`яснили право на захист, а на документах щодо вручення підозри він підписався не ознайомлюючись з їхнім змістом. Знає, що ОСОБА_11 дав потерпілому певні кошти як відшкодування.
Обвинувачений  ОСОБА_2 просить виправдати його.
Обвинувачений  ОСОБА_3 не визнав вини у вчиненні злочину, який йому інкриміновано. Пояснив, що в той період разом з ОСОБА_2 неофіційно працювали в ТОВ «Вітолюкс». 29.05.2025 року працювали до 21 години. Після роботи вони разом після роботи приїхали громадським транспортом і пішли до магазину «Терези», де зустрілись з двома дівчатами, а потім разом пішли в магазин «Ягідка», де купили «коньяк». Далі пішли на автобусну зупинку, яка біля цього магазину. На зупинці дівчата і він вживали придбаний алкогольний напій. Він не бачив, щоб його пив ОСОБА_13 . Через 10-15 хвилин ОСОБА_13 відійшов за зупинку. Десь за 10 секунд він пішов за ним і побачив, що біля ОСОБА_14 стоять троє невідомих осіб і говорять на підвищених тонах. Далі ці особи почати бити ОСОБА_14 . Він зробив їм зауваження і його раптово вдарив високий хлопець. Як зараз йому відомо, це був ОСОБА_10 , який в даному провадженні допитаний як свідок. Від удару він втратив свідомість і впав. Йому розповідала ОСОБА_15 , що відтягувала від нього двох нападників, коли він лежав без свідомості. Далі, прийшовши до тями, він відійшов на передню частину автобусної зупинки і там вже був ОСОБА_13 . Далі вони обоє втекли з тієї зупинки. Бачив, що ОСОБА_16 був сильно побитий. Потерпілого ОСОБА_17 він там взагалі не бачив і його не бив. Наступного дня він був в лікаря і зафіксував тілесні ушкодження, а в поліцію звернувся через день. ОСОБА_18 наголосив, що будучи за зупинкою, природні потреби він не справляв. Щодо ОСОБА_14 , то не бачив, щоб той справляв свої природні потреби, адже там за зупинкою було дуже темно.
Окремо ОСОБА_11 зазначив, що після завершення досудового розслідування його з матеріалами кримінального провадження не ознайомлювали, а він тільки підписався там де йому вказали. Щодо відшкодування шкоди потерпілому, то ОСОБА_18 визнав, що заплатив ОСОБА_19 дві тисячі доларів США, адже його шантажували і таким чином він хотів помиритись з потерпілим. Але зараз вже жалкує, що заплатив ці кошти. Просить виправдати його.
Захисники в судовому засіданні наголосили, що вина їхніх підзахисних не доведена належними та допустимими доказами. Вважають, що покази потерпілого та свідків є суперечливими.
Версія потерпілого, яка фактично лягла в основу обвинувачення майже цілісно є неправдоподібною. 29.05.2025 року потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Покази потерпілого і свідка ОСОБА_10 різняться в частині того хто наніс удар потерпілому. Крім то, до показань свідка ОСОБА_10 слід віднестись критично, адже останній ствердив в судовому засіданні про проблеми з пам`яттю. Версія обвинувачення не збігається з показаннями свідків – ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . В той же час захисники вважають, що показання їхніх підзахисних є чіткими та послідовними, співпадають зі свідченнями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , та підтверджуються матеріалами, які зібрані органом досудового розслідування.
Захисники наголосили, що до матеріалів кримінального провадження було долучено 2 обвинувальні акти стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_22 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, потерпілими по якому є ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Наведені в обвинувальних актах щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_22 встановлені слідством факти є нічим іншим, як доказом того, що громадський порядок їхні підзахисні не порушували, а навпаки є потерпілими від неправомірних дій інших осіб. Те, що ОСОБА_16 справляв природні потреби у темному місці не є кримінально караним діянням.
Крім того, захисники зауважують, що при проведенні слідчого експерименту органи досудового розслідування не дотримались вимог закону та, замість перевірки та уточнення показань на місці події, вдалися до фактичного допиту свідків. Не були перевірені слідчі версії та реальне існування конкретних фактів, можливості чути, бачити події за певних умов та в подальшому зробити висновок про правдивість наданих раніше показань.
Щодо оглянутого в судовому засіданні відеозапису із камер, розташованих на місці зупинки. Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 29.05.2025 року цей диск визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Водночас речовим доказом цей диск визнавала особа, не уповноважена для здійснення будь-яких процесуальних та слідчих дій, адже, станом на 29.05.2025 року, слідчий ОСОБА_25 ще не був включений до складу групи слідчих. Тому такий доказ не може бути належним і допустимим.
Захисники наголосили, що в діях їхніх підзахисних відсутній склад інкримінованого їм злочину. Тому захисники просять суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Аналізуючи покази обвинувачених, суд приходить до висновку, що ними не оспорюється час та місце коли і де відбувались події, а також кількість безпосередніх учасників конфлікту.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, заперечення факту нанесення ударів потерпілому, заперечення вчинення непристойних дій щодо потерпілого, заперечення будь яких хуліганських мотивів з їхньої сторони, їхня вина у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення доводиться показами потерпілого та свідків, які були допитані під час судового розгляду.
Так потерпілий ОСОБА_8 розповів, що 29.05.2025 він разом зі своїми друзями ОСОБА_10 та ОСОБА_22 і ще двома дівчатами ОСОБА_26 та ОСОБА_27 святкували і випили пляшку горілки. Приблизно о 22 год. 30 хв. приїхали з села Голинь в місто Калуш і пішли в магазин «Ягідка». Коли вийшли з цього магазину, то неподалік побачили двох хлопців, які справляли свою природну потребу біля автобусної зупинки. Вони були на відстані 1-2 метрів один від одного. ОСОБА_22 і дівчата відійшли дальше, а ОСОБА_10 був поряд з ним. Він зробив зауваження одному з хлопців, які справляли природну потребу. Той відповів, що справить свою потребу на нього і здійснив сечовипускання йому на праву ногу. При цьому в його сторону висловлювались нецензурні слова. Через це він відштовхнув цього хлопця від себе, проте той підійшов до нього знову і через це він вдарив його в ногу. Після цього той хлопець вдарив його кулаком в щелепу. Від цього удару він впав і втратив свідомість. Подальших подій не пам`ятає. Від ударів в нього була зламана щелепа в двох місцях і був струс мозку. Лікування тривало два тижні. Цим хлопцем, що обмочив йому одяг і вдарив його був обвинувачений ОСОБА_11 . З ОСОБА_9 він домовився про відшкодування завданих йому збитків і частину коштів він йому відшкодував. Заяву про вчинення правопорушення він писав в лікарні коли там були працівники поліції.
В подальшому потерпілий подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Своєї позиції щодо необхідної міри покарання для обвинувачених потерпілий не висловлював.
В суду відсутні підстави вважати, що потерпілий свідомо говорить неправду, адже жодних неприязних відносин з обвинуваченими в нього до тих подій не було. Вони взагалі не були знайомі між собою.
Свідок ОСОБА_10 розповів суду, що потерпілий ОСОБА_8 є його колишнім однокласником і вони перебувають в дружніх стосунках. В 2025 році в теплу пору року ймовірно влітку (точної дати не пригадує) у вечірню пору доби він, ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , дівчата ОСОБА_26 та ОСОБА_29 на його автомобілі поїхали з села Голинь в місто Калуш погуляти. Близько 22 год. 50 хв. зайшли в магазин «Ягідка», де купили морозиво. Вийшовши з магазину направились в сторону автовокзалу. ОСОБА_8 йшов попереду, а він йшов позаду нього десь на відстані близько одного метра. ОСОБА_22 в цей час відійшов в сторону, також відійшли і дівчата, які приїхали з ними. Позаду автобусної зупинки на тротуарі стояли два хлопці, це були два обвинувачені, які присутні в залі судових засідань, і справляли природну потребу. ОСОБА_8 зробив зауваження цим хлопцям. Після цього обвинувачений ОСОБА_13 справив свою природну потребу на ОСОБА_8 . Він особисто бачив, що сеча попала на нижню частину штанів ОСОБА_8 . Оскільки ОСОБА_8 перебував від ОСОБА_14 на відстані приблизно один метр, то він відштовхнув ОСОБА_14 . Після цього почався словесний конфлікт, який переріс у бійку між ОСОБА_8 і обвинуваченим ОСОБА_30 . Від ударів та поштовху ОСОБА_8 впав. В цей час підбіг обвинувачений ОСОБА_11 і правою ногою наніс удар в обличчя присівшому ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_11 розвернувся і направився в сторону свідка, та намагався вдари вже його. Він від удару ухилився і у відповідь наніс удар ОСОБА_31 , від чого той впав на землю. До нього підбігли дівчата, які були разом з ОСОБА_30 та ОСОБА_9 і штовхали його. Далі він підбіг до лежачого ОСОБА_8 і намагався йому допомогти. В цей час вже ОСОБА_13 погрожував йому і намагався нанести удар, але натомість він зумів нанести удар ОСОБА_32 . Далі ОСОБА_13 і ОСОБА_11 пішли на автобусну зупинку і продовжували висловлювати погрози та образи. Він і ОСОБА_33 пішли за ними та прогнали їх. При цьому ОСОБА_33 один раз вдарив ОСОБА_14 , адже той був в неадекватному стані. Далі ОСОБА_13 і ОСОБА_11 пішли з місця події в невідомому напрямку. Дівчата, які були разом з ОСОБА_30 і ОСОБА_9 викликали карету швидкої допомоги для ОСОБА_8 . Того вечора він і ОСОБА_33 алкоголь не вживали, а от ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння. Під час шарпанини, ймовірно ОСОБА_8 і вдарив ОСОБА_14 ногою. Позаду автобусної зупинки освітлення не було, але було світло на електроопорах біля дороги і тому в тому місці де був конфлікт він все чітко бачив.
Покази цього свідка є послідовними та несуперечливими, пори те, що він не міг вказати точну дату коли відбувались події, він чітко відтворив їхню послідовність. Цей свідок на момент вчинення обвинуваченими неправомірних дій по відношенню до потерпілого не перебував в стані сп`яніння, йому не було завдано тілесних ушкоджень, які б могли вплинути на сприйняття ним оточуючої обстановки. І він знаходився в безпосередній близькості до потерпілого та обвинувачених. Наявність на розгляді в суді іншого кримінального провадження, де свідок ОСОБА_10 перебуває в статусі обвинуваченого, жодним чином не знецінює та не спростовує його покази в межах даного кримінального провадження. Окрім того, з наданої стороною захисту копії обвинувального акту, в сукупності з наданими під час судового розгляду показами свідків та переглянутими відеозаписами, можна зробити висновок, що діяння, які ставляться у вину ОСОБА_10 відбувались після вчинення неправомірних дії обвинуваченими ОСОБА_34 і ОСОБА_35 по відношенню до потерпілого ОСОБА_8 .
В сукупності та співставленні з іншими об`єктивними і неспростовними доказами, зокрема з відеозаписами з камер спостереження, суд розцінює покази цього свідка як найбільш об`єктивні і такі, які в повній мірі та правильно відображають хід конфлікту, який відбувся між обвинуваченими і потерпілим ОСОБА_8 29.05.2025 орієнтовно о 23:00 позаду автобусної зупинки «Технікум», що в м. Калуш по вул. Богдана Хмельницького, 1.
В той же час твердження обвинувачених, щодо відсутності з їхнього боку будь яких насильницьких та принизливих дій щодо потерпілого суд розцінює як такі, які спрямовані на введення суду в оману з метою уникнення передбаченої законом відповідальності.
Щодо неузгодженості показів потерпілого з показами свідка ОСОБА_10 в частині того, хто саме намочив сечею штани і наніс йому перший удар, то суд бере до уваги той факт, що внаслідок неправомірних дій обвинувачених потерпілому були завдані значні тілесні ушкодження, через які він на короткий період часу навіть втрачав свідомість. Такі наслідки для здоров`я в сукупності з певним станом сп`яніння безумовно вплинули на сприйняття потерпілим обставин, які мали місце під час конфлікту. Попри те, що потерпілий чітко вказує на присутність на місці конфлікту обох обвинувачених, він помиляється в своїх твердження щодо того, хто справив на нього свою природну потребу і скільки ударів йому було нанесено.
Таким чином, показами потерпілого і свідка ОСОБА_10 підтверджується час і місце вчинення злочину, а також послідовність протиправних дій обвинувачених по відношенню до потерпілого. Хуліганські мотиви дій обвинувачених. А також зовнішні видимі наслідки на тілі та одязі потерплого від дій обвинувачених. Також їхніми показами повністю спростовуються твердження обвинувачених про провокативні дії потерпілого, які б давали обвинуваченим право застосовувати насильство щодо потерпілого з метою самозахисту. Показами свідка підтверджується той факт, що хуліганські дії по відношенню до потерпілого обвинувачені припинили лише після його активного втручання.
Свідок ОСОБА_36 розповіла суду, що 29.05.2025 після 22 години вона і її подруга ОСОБА_37 приїхали на зупинку біля магазину «Терези» і політехнічного коледжу. Там за домовленістю зустрілись з  ОСОБА_38 і його другом ОСОБА_39 . Разом пішли на протилежну сторону дороги на автобусну зупинку біля магазину «Ягідка». Там всі разом вживали алкогольний напій «коньяк». Випили десь два чи три рази. Через 15 хвилини хлопці відлучились для того щоб сходити в туалет і пішли позаду зупинки. Через деякий час вони почули шум, крики і матюки. Вона з ОСОБА_40 також пішли позаду будівлі зупинки і там вона побачила, що ОСОБА_11 лежить на землі, а його б`ють якісь два незнайомі хлопці. Вона особисто відтягували одного з цих хлопців від ОСОБА_12 . В той час ОСОБА_14 позаду зупинки не було. Також там позаду зупинки вона побачила ще одного незнайомого хлопця, який сидів під стіною і в нього була кров на руках і на обличчі. Вони разом з подругою викликали для цього хлопця швидку допомогу. Коли приїхала карета швидкої допомоги, то ті двоє хлопців, які били ОСОБА_12 , допомогли тому хлопцю з кров`ю дійти до автомобіля швидкої допомоги. Там позаду зупинки ще були якісь дівчата, але вони втекли.
Свідок ОСОБА_20 повідомила суду, що в кінці травня 2025 року у вечірній час вона разом з подруго ОСОБА_41 приїхала на зупинку поблизу політехнічного коледжу. Там зустрілись з  ОСОБА_38 і ОСОБА_39 . Разом пішли в магазин «Ягідка», де купили алкоголь і далі пішли на автобусну зупинку поруч. Там разом вживали «Коньяк». За деякий час хлопці пішли позаду зупинки щоб сходити в туалет. Після цього вони з подругою почули крики, в тому числі і нецензурні слова, і пішли подивитись за зупинку що трапилось. Позаду зупинки було темно. Там була бійка між хлопцями, які були разом з ними, і ще якимось двома незнайомими хлопцями. Вони з подругою їх розбороняли, але точно не пригадує хто, кого і як бив. Далі побачила хлопця біля стіни, якому було дуже погано і все обличчя було в крові. В нього кров текла з рота. Вона особисто зі свого телефону викликала швидку допомогу. Дочекались бригаду швидкої допомоги, яка забрала того хлопця, якому було дуже погано. Далі разом з подругою викликали таксі і поїхали додому. Бачила, що в ОСОБА_42 також були тілесні ушкодження на обличчі.
Показами цих свідків підтверджується час і місце вчинення злочину, коло осіб, які були присутні в тому місці на час конфлікту, а також зовнішні видимі ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_8 .
Покази цих свідків жодним чином не спростовують покази потерпілого і свідка ОСОБА_10 . Аналізуючи їхні покази і зіставляючи їх з фактами, які зафіксовані на відеозаписах з камери відеоспостереження, яка встановлена на автобусній зупинці, суд приходить до висновку, що свідки ОСОБА_36 і ОСОБА_20 не були присутні позаду автобусної зупинки в момент початку конфліктної ситуації і не могли бачити моменту завдання ударів потерпілому ОСОБА_8 . На власні очі вони бачили вже продовження конфліктної ситуації між обвинуваченими з однієї сторони, та особами чоловічої статі, які мають статус свідків в межах даного кримінального провадження, з іншої сторони.
Водночас обоє свідків ОСОБА_36 і ОСОБА_20 безапеляційно ствердили, що обидва обвинувачені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 пішли до задньої сторони автобусної зупинки з метою справити свої природні потреби. Також ці свідки розповіли що на автобусній зупинці всі разом вживали алкоголь. А це в свою чергу спростовує твердження ОСОБА_3 , що він природні потреби не справляв, а пішов за зупинку подивитись що там з ОСОБА_2 . А також спростовує твердження ОСОБА_2 , що він алкоголь на зупинці не вживав.

Щодо решти свідків, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, то прокурор відмовився від їхнього допиту, мотивуючи це тим, що неможливо забезпечити їхню явку в судове засідання. Зокрема, об`єктивною причиною неможливості прибуття в судове засідання свідка ОСОБА_22 є той факт, що він проходить військову службу і безпосередньо залучений до заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України. Сторона захисту не наполягала на допиті цих свідків. Враховуючи вище наведене, з метою дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, та виходячи з принципу диспозитивності, судом було прийнято рішення про подальший розгляд даного кримінального провадження без допиту цих свідків.
Окрім вище описаних показів, вина обвинуваченого доводиться наступними письмовими доказами, які подані стороною обвинувачення:
-рапортом старшого інспектора-чергового Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 30.05.2025 року, з якого вбачається, що 29.05.2025 року о 23.56 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від чергового лікаря Калуської ЦРЛ про те, що в Калуську ЦРЛ КШМД доставлено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із діагнозом: ЗЧМТ, забій лобної ділянки голови зліва, травматичне пошкодження нижньої щелепи, на дообстеженні; пояснення: побили невідомі особи. Виїздом СОГ на місце події встановлено, що 29.05.2025 року в період часу з 23.05 до 23:10 год. двоє невідомих осіб, перебуваючи в м. Калуш, вул. Б.Хмельницького, неподалік магазину “Ягідка”, позаду автобусної зупинки нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого пішли в невідомому напрямку;
-рапортом уповноваженої службової особи Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 30.05.2025 року про те, що 30.05.2025 року о 01.58 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від медичних працівників лікувального закладу про те, що 30.05.2025 року о 01.57 год. за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91 доставлений потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з діагнозом: закритий подвійний перелом нижньої щелепи зі зміщенням, забій м`яких тканин голови, алкогольне сп`яніння;
-протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2025 року, в якій ОСОБА_8 повідомив, що 29.05.2025 року близько 23.05 год. в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, позаду зупинки маршрутних транспортних засобів, двоє невідомих осіб (чоловіки) спричинили йому тілесні ушкодження, завдали удари ногою в область голови;
-протоколом огляду місця події від 30.05.2025 року з фотознімками, з якого вбачається, що під час огляду ділянки тротуарної доріжки, вимощеної бруківкою сірого та коричневого кольорів, що прилягає до стіни одноповерхової будівлі магазину “Ягідка”, що в м. Калуш, вул. Б.Хмельницького, а саме при детальному візуальному огляді виявлено сліди бурого кольору, за зовнішніми ознаками схожі на кров. Біля основних плям речовини бурого кольору виявлено предмети, візуально схожі на серветки білого кольору, які мають значні забруднення речовиною бурого кольору, за зовнішніми ознаками схожі на кров. Цим доказом підтверджується місце вчинення злочину, зокрема те, що саме позаду автобусної зупинки потерпілий отримав тілесні ушкодження і там же йому надавали першу домедичну допомогу;
-протоколом огляду речей від 30.06.2025 року, а саме оптичного носія інформації, на якому наявні чотири відеофайли. Ці відеофайли також було переглянуто в судовому засіданні.
При перегляді відеофайлу під назвою “Sklad_Yagidka_Yagidka_20250529215959_20250529334836_871828463” встановлено, що о 22:42:49 год. в приміщення магазину “Ягідка”, що в м. Калуш, вул. Б.Хмельницького, 51 зайшли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Далі о 22:46: 24 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виходять з приміщення магазину “Ягідка”.
При перегляді відеофайлу із назвою “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” встановлено, що о 23:07:57 год. в приміщення магазину “Ягідка” зайшли ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_43 , та ОСОБА_8 . Далі о 23:09:23 год. ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_43 та ОСОБА_8 виходять з приміщення магазину “Ягідка”.
При перегляді відеофайлу під назвою “ ІНФОРМАЦІЯ_5 ”, а саме запису з камери відеонагляду, яка встановлена на бетонній опорі біля приміщення магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ” (об`єктив камери направлений на вхідні двері магазину та територію біля магазину) встановлено, що о 22:42:41 год. в приміщення магазину “Ягідка” зайшли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після чого о 22:46:43 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виходять з приміщення магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ” та направляються в сторону зупинки “Технікум”. В ході подальшого перегляду вказаного відеозапису встановлено, що о 23:07:56 год. в приміщення магазину “Ягідка” зайшли ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_43 та ОСОБА_8 . Далі о 23:09:25 год. ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_43 та ОСОБА_8 виходять з приміщення магазину “Ягідка” та направляються в сторону зупинки “Технікум”.
При перегляді відеофайлу під назвою “Vylucya_Yagidka_Yagidka_20250529231447_20250529235007_870302537”, а саме запису з камери відеонагляду, яка встановлена на бетонній опорі біля приміщення магазину “Ягідка” (об`єктив камери направлений на вхідні двері магазину та територію біля магазину) встановлено, що о 23:27:26 год. до приміщення магазину “Ягідка” під`їхав автомобіль ШМД, однак відразу ж від`їхав в сторону.
На цих відеофайлах безпосередньо не зафіксовано події кримінального правопорушення, проте ними підтверджується орієнтовний час, коли мав місце конфлікт, а також присутність біля автобусної зупинки «Технікум», що в м. Калуш по вул. Богдана Хмельницького, 1, обвинувачених, потерпілого і свідків;
-протоколом огляду речей від 10.07.2025 року, а саме оптичного носія інформації - DVD-R диску, на якому наявні три відеофайли. Вказані відеофайли також було переглянуто в судовому засіданні.
Під час перегляду відеофайлу під назвою “D3_S20250529223413_E20250529230848” (відеозапису із камери відеонагляду, яка встановлена на бетонній опорі лінії електропередач, що в м. Калуш, вул. Б.Хмельницького, об`єктив камери направлений на зупинку “Технікум”) встановлено, що о 22:43:35 год. зі сторони позаду зупинки “Технікум” від магазину “Ягідка”, що в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, 51 до лавочок на вказаній зупинці направляються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_36 , ОСОБА_20 . Після чого вказані особи підходять до однієї з лавочок, що на зупинці “Технікум” в м. Калуш, де ведуть діалог між собою та проводять час, розпиваючи на зупинці напої, які принесли, в тому числі певний напій розливають і його випивають як ОСОБА_3 , так ОСОБА_2 . При цьому, стоячи на місці ОСОБА_2 похитується неначе перебуває в стані сп`яніння. При подальшому перегляді вказаного відеозапису встановлено, що о 23:06:11 год. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вдвох направляються позаду зупинки “Технікум”. Після чого о 23:08:05 год. ОСОБА_36 та ОСОБА_20 підходять до проходу між будівлями зупинки “Технікум”, куди направились ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки почули шум. Потім о 23:08:20 в проміжку проходу, що на зупинці “Технікум”, між трьома особами відбувається шарпанина (вказаних осіб чітко не видно, оскільки все відбувається швидко і вказані особи відійшли за стіну зупинки в правий бік), за вказаними особами в бік направляється ОСОБА_36 , яка просить вказаних осіб заспокоїтись та намагається розборонити їх. В цей час о 23:08:26 год. відеозапису з лівої сторони зупинки до лавочок йде ОСОБА_2 , а далі він направляється в напрямку проходу між будівлями зупинки, де відбувається конфлікт.
Під час перегляду відеофайлу під назвою “D3_S20250529230848_E20250529233241” (відеозапису із камери відеонагляду, яка встановлена на бетонній опорі лінії електропередач, що в м.Калуш, вул. Б.Хмельницького, об`єктив камери направлений на зупинку “Технікум”) встановлено, що о 23:08:47 год. позаду зупинки “Технікум” в проміжку проходу на вказаній зупинці відбувається бійка за участі ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , а також ОСОБА_22 . Надалі ці особи переміщаються на передню частину зупинки. Також на передню частину зупинки з проходу виходить ОСОБА_3 . О 23:09:10 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_22 направляються через прохід зупинки “Технікум” до заду цієї зупинки, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишаються на вказаній зупинці. Дівчина в цей час викликає бригаду швидкої медичної допомоги. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ще деякий час перебувають біля зупинки і спілкуються між собою. Вони поводяться самовпевнено і зверхньо, при цьому ОСОБА_2 з насмішкою каже ОСОБА_3 , що він сечею обмочив одного, маючи на увазі когось з тієї компанії, з якою в них був конфлікт. Навіть рухами тіла демонструє як він це зробив. Далі ОСОБА_2 викрикує в сторону тієї компанії образливі, нецензурні, принизливі слова. Видимих тілесних ушкоджень на обличчях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на відео не зафіксовано. Далі о 23:13:17 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спокійним темпом йдуть з цієї зупинки по тротуару вздовж вулиці Б.Хмельницького.
Цей об`єктивний і неспростовний доказ підтверджує, що обвинувачені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 поводились зверхньо, діяли особливо зухвало і з винятковим цинізмом. Мотивами їхньої поведінки була явна неповага до суспільства. Нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 відбулось в момент між тим як обвинувачені пішли до задньої сторони автобусної зупинки і надалі ОСОБА_10 та ОСОБА_22 відтіснили ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на передню сторону зупинки;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2025 року, згідно з яким свідок ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу на фотознімку під №1, як таку, яка 29.05.2025 року близько 23.00 год., перебуваючи у м. Калуш, позаду зупинки “Технікум”, що в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького, наносила тілесні ушкодження ОСОБА_8 . На фотознімку під №1 зображений ОСОБА_2 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2025 року, згідно з яким свідок ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу на фотознімку під №3, як таку, яка 29.05.2025 року близько 23.00 год., перебуваючи у м. Калуш, позаду зупинки “Технікум”, що в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького, наносила тілесні ушкодження ОСОБА_8 . На фотознімку під №3 зображений ОСОБА_3 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2025 року, згідно з яким свідок ОСОБА_22 заявив, що впізнає особу на фотознімку під № 4, як таку, яка 29.05.2025 року близько 23.00 год., перебуваючи у м. Калуш, позаду зупинки “Технікум”, що в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького, наносила тілесні ушкодження ОСОБА_8 . На фотознімку під №4 зображений ОСОБА_3 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2025 року, згідно з яким свідок ОСОБА_22 заявив, що впізнає особу на фотознімку під №2, як таку, яка 29.05.2025 року близько 23.00 год., перебуваючи у м. Калуш, позаду зупинки “Технікум”, що в м. Калуші по вул. Б.Хмельницького, наносила тілесні ушкодження ОСОБА_8 . На фотознімку під №2 зображений ОСОБА_2 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.06.2025 року за участю свідка ОСОБА_10 , в ході якого в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, позаду зупинки “Технікум”, ОСОБА_10 за допомогою статиста продемонстрував, в який спосіб та в якій послідовності два невідомі чоловіки, які справляли природні потреби, 29.05.2025 року близько 23.10 год. в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, позаду зупинки “Технікум”, наносили ОСОБА_8 удари руками і ногами, вказав на характер та локалізацію нанесення ударів. Ця слідча дія зафіксована на відеозаписі, який було переглянуто в судовому засіданні. Зокрема свідок вказав, що першим удари потерпілому наносив вищий чоловік, який перед цим справив на ОСОБА_8 свої природні потреби, а потім ногою в обличчя потерпілого вдарив нижчий чоловік. Він продемонстрував як саме наносились удари і що він був поряд в безпосередній близькості.
Аналізуючи цей доказ, суд зауважу, що позиція цього свідка є послідовною, адже покази ОСОБА_10 , які він надав під час судового розгляду, відповідають тим поясненням, які він демонстрував під час проведення слідчого експерименту;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.06.2025 року за участю свідка ОСОБА_22 , в ході якого в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, позаду зупинки “Технікум”, ОСОБА_22 за допомогою статиста продемонстрував, в який спосіб невідомі чоловіки 29.05.2025 року близько 23.10 год. в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, позаду зупинки “Технікум”, наносили ОСОБА_8 тілесні ушкодження, вказав на характер та локалізацію нанесення ударів. Ця слідча дія зафіксована на відеозаписі, який було переглянуто в судовому засіданні. Початку конфлікту цей свідок не бачив, оскільки перебував на певній відстані, але чітко вказав і продемонстрував як один з невідомих чоловіків наніс удар ногою потерпілому в голову. Загалом твердження ОСОБА_22 доповнюють пояснення ОСОБА_10 ;
- копією карти виїзду швидкої медичної допомоги №423 А-00 від 29.05.2025 року, з якої вбачається, що 29.05.2025 року о 23:13:07 був зафіксований виклик бригади швидкої медичної допомоги за адресою м. Калуш, вул. Хіміків, 2. 30.05.2025 року о 01:15:47 год. ОСОБА_8 був доставлений каретою ШМД у приймальне відділення ОКЛ, попередній діагноз: обличчя - симптоми/скарги; черепно-мозкова травма;
- довідкою № 1310 від 30.10.2025 року, яка видана КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», з якої вбачається що ОСОБА_8 звертався у відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги 30.05.2025 року, був оглянутий спеціалістами ч/нейрохірургом, ч/ЩЛЦ, лікарем НЕМД; діагноз: Двосторонній перелом нижньої щелепи зі зміщенням відламків. Поверхнева травма волосистої частини голови, забій;
- висновком експерта № 82 від 15.07.2025 року, відповідно до якого за результатами проведення судово-медичної експертизи було встановлено, що у ОСОБА_8 були тілесні ушкодження: травма нижньої щелепи із закритим переломом суглобових кісток нижньої щелепи зліва та справа та перелом в ділянці підборіддя зліва, що викликало необхідність проведення операцій (30.05.2025 року «Відкрита репозиція перелому нижньої щелепи. Металоостеосинтез суглової головки нижньої щелепи справа», 30.05.2025 року «Відкрита репозиція перелому нижньої щелепи»), яка утворилася від дії тупих твердих предметів, могла утворилися, як внаслідок нанесення ударів такими предметами (можливо, кулаками, ногами чи будь-якими іншими тупими твердими предметами) у вказану вище ділянку тіла, так і при ударах вказаними вище ділянками тіла до тупих твердих предметів, так і при падінні на площину та ударах вказаними вище ділянками тіла об тупі тверді предмети і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
Враховуючи покази потерпілого, свідка ОСОБА_10 , а також дані зафіксовані в протоколах слідчих експериментів, в суду нема сумнівів, що вище описані тілесні ушкодження потерпілий отримав від ударів обвинувачених, а не від падіння на площину.
Щодо клопотання сторони захисту під час судового розгляду доручити органу досудового розслідування провести слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_10 в умовах, що є максимально наближеними до умов та обставин в яких мала місце подія, то судом було розглянуто це клопотання і в його задоволенні відмовлено, з тих підстав, що КПК України не мітить вимог щодо проведення слідчого експерименту в конкретний час доби, а обставини щодо освітленості місця події, на які посилається у своєму клопотанні захисник, сторони кримінального провадження мали можливість перевірити шляхом задавання відповідних питань свідкам, обвинуваченим і потерпілому.
Окрім того, суд враховує, що свідок ОСОБА_10 був на відстані близько одного метра від потерпілого і в суду нема сумнівів в тому, що він мав можливість чітко бачити, хто, в якій послідовності і в які ділянки тіла наносив удари потерпілому, а також що обвинувачений ОСОБА_2 справив на потерпілого свою природну потребу.
Аналіз показів обвинувачених у взаємозв`язку з показами потерпілого та свідка ОСОБА_10 , а також об`єктивними доказами дослідженими під час судового розгляду свідчить про те, що вони є неправдоподібними і такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинені неправомірні дії. Нелогічною виглядає позиція обвинувачених, які вважають лише себе потерпілими, в той же час до правоохоронних органів безпосередньо після конфлікту вони не звертались, а зробили це лише через певний проміжок часу усвідомивши, що для них є невідворотною відповідальність за неправомірні дії щодо ОСОБА_8 . Також суперечливою є позиція обвинуваченого ОСОБА_3 , який спершу надав потерпілому ОСОБА_8 кошти як відшкодування понесених останнім витрат, надалі під час підготовчого провадження в суді стверджував про можливість укладення угоди про примирення, потім не заперечував щодо закриття відносно нього кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення і тільки під час судового розгляду після дослідження більшості доказів надаючи покази почав стверджувати, що він надав потерпілому кошти не з метою відшкодувати завдані збитки, а через те, що потерпілий його шантажував.
Вчинення певної фізичної протидії потерпілим по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_2 жодним чином не оправдовує хуліганські дії обох обвинувачених. Дії потерпілого були реакцією на зверхні і відверто принизливі дії обвинуваченого ОСОБА_2 , який намочив потерпілому сечею штани і після цього не відступив, а продовжив фізичний влив щодо потерпілого.
Щодо покликання сторони захисту про визнання недопустимим доказом DVD-R диску із відеозаписами із камер відеонагляду, які встановлені на автобусній зупинці «Технікум», що в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького з огляду на те, що постанова про визнання вказаного диску речовим доказом винесена неуповноваженою особою.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Водночас КПК не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими (як протилежність за визначенням допустимим доказам). Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду неодноразово зазначав, і вкотре в постанові від 13 серпня 2024 року у справі № 754/478/21 (провадження № 51-7811км23), що критеріями допустимості доказів є належні суб`єкт, джерело, процесуальна форма, фіксація та належна процедура та вид способу формування доказової основи, що за відповідними процесуальними приводами суд перевіряє додержання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання.
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
Визнавати недопустимими слід лише ті докази, які отримані внаслідок процесуальних порушень, які призвели до істотного порушення прав і свобод людини, або якщо допущені при збиранні доказів порушення викликали сумніви у їх достовірності, і ці сумніви не вдалось усунути у справедливому змагальному судовому процесі.
Отже, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Судом встановлено, що досудове розслідування у даній справі було здійснено компетентними слідчими. Так, зі змісту постанови про визнання речовими доказами, яка винесена старшим слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_44 вбачається, що фактично у даній постанові допущена описка щодо дати її винесення. Так, у мотивувальній частині постанови вказано, що:
- DVD-R диск із відеозаписами із камер відеонагляду, які встановлені в приміщенні магазину «Ягідка», що в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, 1 - долучено до матеріалів кримінального провадження 17.06.2025 року;
- DVD-R диск із відеозаписами із камер відеонагляду, які встановлені на автобусній зупинці «Технікум», що в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького - долучено до матеріалів кримінального провадження 10.07.2025 року;
- виписку із медичної карти стаціонарного хворого №22154/2025 та медичну карту стаціонарного хворого №22154/2025 - долучено до матеріалів кримінального провадження 17.07.2025 року.
Тобто об`єктивно дана постанова про визнання речовими доказами не могла бути винесена 29.05.2025 року (фактично до моменту внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР). Отже, слідчим було допущено описку у даті винесення вказаної постанови. Допущена описка у даті винесення постанови жодним чиномне вплинуло на хід досудового розслідування та не призвела до істотного порушення прав та свобод обвинувачених, що могло б потягнути за собою недопустимість покладених в основу обвинувачення доказів. 
Отже, всі докази в рамках даного кримінального провадження зібрано слідчими, призначеними у встановленому законом порядку для розслідування вказаного кримінального провадження.
Щодо покликання сторони захисту на недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України. Так, сторона захисту стверджувала, що обвинуваченим було лише формально запропоновано ознайомитися з матеріалами кримінального провадження без забезпечення достатнього часу, реально необхідного для ознайомлення в повному обсязі із матеріалами провадження. Адже 30.07.2025 року о 12.54 год. ОСОБА_2 було вручено повідомлення про підозру, з 12.56 год. по 13.00 год. цього ж таки дня роз`яснено право на захист, з 13.05 год. по 13.15 год. 30.07.2025 року допитано ОСОБА_2 , з 13.35 год. по 13.45 год. 30.07.2025 року ОСОБА_2 ознайомлено із матеріалами кримінального провадження. ОСОБА_3 було ознайомлено із матеріалами кримінального провадження 30.07.2025 року з 14.00 год. по 14.25 год. Сторона захисту наголошує, що з огляду на об`єм письмових та речових доказів, цього часу (10 хв. для ОСОБА_2 та 25 хв. для ОСОБА_3 ) було явно недостатньо для забезпечення права обвинувачених на ознайомлення в повному обсязі із матеріалами кримінального провадження.
Суд звертає увагу, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
ЄСПЛ неодноразово давав тлумачення цього положення, у тому числі стосовно доступу до матеріалів. Поміж засобами, які мають бути надані обвинуваченому, є можливість, з метою підготувати свій захист, ознайомлюватись із результатами слідства, накопиченими протягом усього часу його провадження («Хусейн та інші проти Азербайджану» (Huseyn and Others v. Azerbaijan), § 175; «ОАО Нафтова Компанія Юкос проти Росії» (OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia), § 538). Право на змагальне провадження означає, в принципі, можливість для сторін знати і коментувати усі складові наданої доказової бази і усі зауваження, надані для того, щоб вплинути на рішення суду («Брандштеттер проти Австрії» (Brandstetter v. Austria), § 67).
Як правило стаття 6 § 1 вимагає, щоб органи кримінального переслідування повідомляли захисту всі наявні у них докази, як на обвинувачення, так і на виправдання («Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom) [ВП], § 60). У цьому контексті відповідні міркування також можуть виникнути зі статті 6 § 3 (b), яка гарантує заявникові «достатній час і можливості для підготовки його захисту» («Леас проти Естонії» (Leas v. Estonia), § 80)4 .
Питання доступу до доказів може виникнути відповідно до статті 6, оскільки докази, про які йде мова, є доречними для справи заявника, зокрема, якщо це має важливе значення для обвинувачень, висунутих проти заявника. Це стосується випадків, коли докази використовувалися та на них покладалися для визначення винуватості заявника, або в них містилися такі відомості, які могли б дозволити заявникові реабілітуватися або зменшити покарання. Відповідні докази в цьому контексті – це не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів конкретної справи, але й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти перших («Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom) [ВП], § 66; «Мірілашвілі проти Росії» (Mirilashvili v. Russia), § 200; «Леас проти Естонії» (Leas v. Estonia), § 81; «Матановіч проти Хорватії» (Matanoviж v. Croatia), § 161).
Так, положення ст. 290 КПК зобов`язують сторону обвинувачення надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто створити умови та можливість цій стороні ознайомитись із ними, зробити копії цих матеріалів, фотографування або інші відображення їхнього змісту. Проте, згідно з вимогами ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав.
Якщо стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування і вона, маючи можливість детально ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та викласти свої зауваження з приводу того, з чим вона не погоджується, а також заявити клопотання про проведення додаткових процесуальних слідчих дій, проте таким правом вона не скористалася, то порушень КПК не допущено.
Передбачене ч. 12 ст. 290 КПК правило недопустимості доказів стосується лише тих випадків, коли сторона обвинувачення не виконала покладеного на неї обов`язку надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого остання була позбавлена можливості ознайомитися з ними. Однак, це правило не поширюється на ситуацію, коли сторона обвинувачення надала ці матеріали стороні захисту, а остання, маючи повний доступ до матеріалів кримінального провадження відмовилась від ознайомлення, або ж від підтвердження факту надання їй такого доступу.
З протоколів про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 30.07.2025 року вбачається, що обвинувачені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ознайомилися з матеріалами кримінального, що засвідчили своїми підписами у відповідній графі протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Крім того, обидва обвинувачені за результатами ознайомлень із матеріалами кримінального провадження вказали, що зауважень та доповнень не мають, про що засвідчили своїми власноручними підписами. Обвинувачені не вказували про невідкриття їм яких-небудь матеріалів досудового розслідування, не висловлювалася щодо недостатності часу для ознайомлення з долученими матеріалами, не заперечували проти долучення до матеріалів кримінального провадження письмових та дослідження речових доказів.
Отже, вказане свідчить про те, що сторона обвинувачення виконала покладений на неї обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, а сторона захисту реалізувала своє право на ознайомлення з такими матеріалами в порядку ст. 290 КПК України. Ознайомлення з матеріалами розслідування є не обов`язком, а правом, яке захист використав на власний розсуд (постанова ОП ККС ВС 24 жовтня 2022 року у справі № 216/4805/20). У зв`язку з цим суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо порушення вимог ст. 290 КПК України в частині незабезпечення можливості обвинувачених ознайомитися із матеріалами кримінального провадження.
Твердження сторони захисту про відсутність з боку обвинувачених будь-яких хуліганських мотивів не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Основними критеріями відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, між іншим, є об`єкт злочину і така ознака суб`єктивної сторони, як його мотив.
Диспозиція ч. 1 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Частина 2 ст. 296 КК України визначає відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані, як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст.296 КК України у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК України) мала місце.
Кримінально карним хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Кримінальна-правова оцінка хуліганства та розрізнення його від інших видів посягань, зокрема проти життя та здоров`я людини, з метою правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність, проводиться за сукупністю ознак суспільно-небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюють склад даного злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально карне.
Грубість порушення громадського порядку кримінальним законом не конкретизована, є оціночним і визначається з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, кількості потерпілих від зазначених дій, їхнього віку, стану здоров`я, істотності порушення їх інтересів, або інтересів підприємств, установ чи організацій.
Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною і очевидною, як для винної, так і для потерпілих і оточуючих, неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №288/1158/16-к), для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, до таких ознак хуліганства можуть бути віднесені насильство із завданням потерпілому побоїв або заподіяння тілесних ушкоджень, знущання над ним чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, або таке, яке особа тривалий час уперто і навмисно не припиняла, так само поєднані з демонстративною зневагою до загально прийнятих норм моралі.
Тобто, громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Початок прояву такого діяння може бути різний, проте для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.
Відмежовуючи хуліганство від злочинів проти здоров`я, слід застосовувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 5-17кс12, підтриману Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 19.04.2018 у справі № 209/1242/13-к, згідно з якою під час хуліганства посягання на суспільні відносини здійснюються в активній формі, переважно з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Відбуваються вони, як правило, в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною лексикою та/або фізичним насильством, зокрема з використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту.
Відповідно до п. 4 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 №10, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.
Під явною неповагою до суспільства законодавець також визначає нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.
Отже, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України, обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства (постанова Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к).
Отже, зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, у кожному конкретному випадку визначається, виходячи із часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 335/3804/17, провадження № 51-1601км23).
Верховний Суд України у своєму рішенні від 4 жовтня 2012 року (справа № 5-17кс12) висловив правову позицію про те, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість) чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, з байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Під час юридичної оцінки дій обвинуваченого суд з`ясовує: 
-причину виникнення конфлікту; 
-місце вчинення протиправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг протиправного посягання; 
-форма та характер дій обвинуваченого.
Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що обвинувачені не були раніше знайомими з потерпілим і не мали з ним будь-яких неприязних (взагалі ніяких) стосунків, а для вчинення правопорушення використав виключно дріб`язковий привід, а саме висловлення потерпілим в їхню сторону зауважень щодо дотримання норм моралі і громадського порядку в громадському місці.
Умисел на вчинення кримінального правопорушення в обвинувачених виник саме в той момент, коли на їх переконання саме потерпілий зробив їм безпідставне зауваження щодо справляння природної потреба в громадському місці, що власне обурило обвинувачених та викликало у них намір протиставити себе суспільству, і саме цей мотив домінував у їхній свідомості під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто головною рушійною силою спричинення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому було бажання протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виключність, що вказує на відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого. Маючи можливість відвернутись від потерпілого, відійти в сторону, та навіть припинити вчиняти дрібне хуліганство у виді справляння природних потреб у громадському місці де ходять сторонні люди, обвинувачений ОСОБА_2 з винятковим цинізмом справив пророню потребу в сторону потерпілого і почав наносити йому удари. До дій ОСОБА_2 приєднався ОСОБА_3 , який замість того щоб спрямувати зусилля на врегулювання конфлікту мирним шляхом, приєднався до хуліганських дій свого знайомого і ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в громадському місці з особливою зухвалістю наніс удар ногою в обличчя потерпілому ОСОБА_8 .
Суд враховує, що тротуар позаду автобусної зупинки на вул. Б.Хмельницького біля будинку № 1 у Калуші, на якій відбувалися вказані події, це досить людне місце і є місцем загального користування, де навіть у вечірній час присутні інші громадяни. Очевидцями події були як учасники компанії зі сторони обвинувачених, так і друзі потерпілого.
Таким чином, обстановка і обставини події, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки поведінки обвинувачених були зумовлені не особистою неприязню до потерпілого чи конфліктом з ним, а виключно бажанням продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом у виді приниження гідності потерпілого, поєднаного з насильством над ним. Обвинувачені, перебуваючи в громадському місці, діяли зухвало, спрямовуючи свою агресивну поведінку на незнайому їм особу, за відсутності вагомого приводу. Указані обставини й тривалість дій безсумнівно свідчили про свідоме бажання обвинувачених саме порушити громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, а не вчинити злочин проти особи з особистих мотивів.
Вказані дії обвинувачених мали місце в присутності сторонніх осіб, зокрема друзі потерпілого своїми активними діями зупинили нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Обвинувачені демонстративно та грубо порушували громадський порядок та належні моральні загальні правила поведінки в суспільстві. Цими діями обвинувачені прагнули та намагався показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, свою вищість над потерпілим, байдуже ставлення до законів і правил поведінки. Вони демонстрував особливу зухвалістю та винятковий цинізм. Їхні дії не були спрямовані лише на завдання тілесних ушкоджень потерпілому. Попередньо висловлене зауваження зі сторони потерпілого жодним чином не виправдовує поведінку обвинувачених та не спростовує наявності з їхнього боку хуліганського мотиву при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому.
Умисне заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, є додатковим факультативним об`єктом хуліганства, який характеризує дії обвинувачених як такі, що супроводжувались особливою зухвалістю, а тому не можуть бути перекваліфіковані на ч. 1 ст. 122 КК України.
У ст. 28 КК України визначено чотири форми співучасті у злочині, в основу яких покладено критерій стійкості злочинного об`єднання, відповідно до ч. 1 якої кримінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.
Об`єктивною ознакою зазначеної форми співучасті є єдиний для всіх співучасників об`єкт злочинного посягання, спільність злочинної поведінки, спрямованої на досягнення спільної мети, її наслідків, і причинний зв`язок між ними, а також відсутність домовленості (змови) між співвиконавцями про спільне вчинення злочину до початку виконання об`єктивної сторони певного кримінального правопорушення.
Суб`єктивна сторона такої форми співучасті характеризується спільною умисною участю у вчиненні умисного кримінального правопорушення, тобто такого, що вчиняється із прямим або непрямим умислом.
Умисною участю співучасника у вчиненні кримінального правопорушення є така участь, коли кожний із співучасників усвідомлює, що бере участь у його вчиненні разом із іншими співучасниками, коли кожний співучасник усвідомлює свої функції і функції інших (іншого) співучасників(ка), поінформований про спрямованість спільних дій, отже усвідомлює у якому правопорушенні бере участь, бажає чи свідомо припускає наслідки спільно вчинених дій.
Для групи осіб, які діють без попередньої змови, характерним є спонтанне, ситуативне об`єднання зусиль співучасників для досягнення загального протиправного результату спільних взаємообумовлених і взаємозалежних дій, які погоджують співучасниками в процесі вчинення кримінального правопорушення в той чи інший спосіб, зокрема, конклюдентними діями один одного.
В аспекті вчинення обвинуваченими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення групою осіб варто зазначити й те, що хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК України в разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК України) мала місце. Як установлено під час судового розгляду, обидва обвинувачені діяли спільно, узгоджено, з єдиним умислом як співвиконавці хуліганських дій.
Згідно з усталеною судовою практикою, за умови встановлення спільності умислу та узгодженості дій групи осіб, фактична неможливість розмежування конкретних тілесних ушкоджень, завданих кожним із співвиконавців, не звільняє їх від відповідальності за загальний результат.
У даному кримінальному провадженні встановлено, що дії обох обвинувачених були взаємопов`язані у часі та просторі, вони доповнювали один одного, створюючи єдиний акт насильства. Оскільки, кожен із учасників групи усвідомлював характер дій іншого та сприяв досягненню спільної мети - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, - вони несуть солідарну відповідальність за всі спричинені наслідки.
Відтак, відсутність у матеріалах справи відомостей про те, який саме удар призвів до конкретного ушкодження, не є підставою для виключення ознаки «групою осіб», оскільки в межах ч. 2 ст. 296 КК України дії кожного співвиконавця охоплюються єдиним умислом.
Відмова потерпілого підтримувати обвинувачення щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України є реалізацією його диспозитивного права як потерпілого, наданого йому КПК України (зокрема ст. 26 та ст. 477 КПК України), оскільки, ця категорія справ відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Водночас така позиція потерпілого жодним чином не спростовує наявність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, адже основним безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення є громадський порядок, тобто стан суспільних відносин, що забезпечує спокійне співжиття, роботу, відпочинок громадян, а також повагу до моральних засад суспільства, а здоров`я особи, її тілесна та психічна недоторканність є додатковим факультативним об`єктом цього кримінального правопорушення.
Аналізуючи та оцінюючи докази, подані стороною обвинувачення, показання обвинувачених, потерпілого, свідків та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а не визнання ними вини у інкримінованому їм злочині, є способом уникнути відповідальності за вчинене.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю, а їхні злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобтогрубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, які впливають на тяжкість покарання, а також позиції сторони захисту та обвинувачення.
Зокрема, призначаючи покарання  ОСОБА_2 суд враховує те, що він має постійне місце проживання, відсутні негативні характеристики щодо нього по місцю його проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, має на утриманні одну дитину, він має статус учасника бойових дій. На момент затримання був офіційно працевлаштованим в ТОВ "Вітолюкс дистрибуція". По місцю праці характеризувався позитивно. Окремо суд враховує стан здоров`я ОСОБА_2 , а саме, що в нього діагностоване захворювання, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні. Він має ряд подяк та нагород за професійні досягнення.
Обставини, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому  ОСОБА_2 відсутні.
У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про обвинуваченого ОСОБА_2 , обставини вчинення ним правопорушення, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставини та призначити йому покарання за 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки. З урахуванням попереднього вироку суду на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Позиція захисника полягала в необхідності виправдання обвинуваченого ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , те що він не розкаявся за свої неправомірні дії, не вчинив спроб відшкодувати потерпілому завдані збитки, на даний час він має судимість і відбуває покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість, суд вважає за необхідне призначити йомупокарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі.
Саме таке покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження скоєння ним нових правопорушень.
Відповідно до вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 року, який залишено без змін відповідно до ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 20.03.2025, проте, змінено в частині призначеного покарання Постановою Верховного Суду від 02.09.2025, ОСОБА_2 засуджено за ч. 4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями, на строк 3 роки.
Оскільки, на момент вчинення нового злочину попередній вирок щодо ОСОБА_2 уже набрав законної сили з дня постановлення ухвали судом апеляційної інстанції, то не зважаючи на подальшу зміну вироку суду першої інстанції судом касаційної інстанції в частині покарання, остаточне покарання в межах даного кримінального провадження повинне бути призначене саме за правилами ст. 71 КК України. 
Тому, на підставі ст. 71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання призначеного цим вироком суду частково приєднати не відбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі та повністю приєднати не відбуте додаткове покарання за попереднім вироком.
Оскільки, ОСОБА_2 на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, то відсутні підстави обирати йому будь який запобіжний захід даним вироком суду.
Призначаючи покарання  ОСОБА_3 суд враховує те, що він має постійне місце проживання, відсутні негативні характеристики щодо нього по місцю його проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра він не перебуває. Він офіційно працевлаштований в ТОВ «К.Текс». По місцю праці характеризується позитивно.
Він одружений і має на утриманні одну малолітню дитину, разом з ним проживає його матір, яка має ряд хронічних захворювань і з урахуванням стану здоров`я та похилого віку потребує стороннього догляду та допомоги. Водночас ці обставини не можуть бути ключовими при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, адже, як вбачається з досліджених під час судового засідання доказів, 29.05.2025 року ОСОБА_3 після завершення робочого дня не поспішав допомагати своїй хворі матері, не поспішав до дружити та малолітньої дитини, а вирішив провести вільний час в компанії інших дівчат і при цьому вживаючи алкоголь в громадському місці.
Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 в обвинувальному акті не зазначені, а суд позбавлений можливості самостійно встановлювати такі обставини.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить часткове відшкодування потерпілому матеріальних та моральних збитків, про що під час судового розгляду ствердив сам потерпілий.
У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини вчинення ним правопорушення, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставини та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
Попри те, що позиція сторони захисту зводилась до того, що обвинувачений  ОСОБА_3 повинен бути виправданий в повному обсязі, захисниця в судовому наголосила на тому, що прохання прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі є необґрунтованим і таким, що не враховує всі дані про особу обвинуваченого.
У досудовій доповіді, складеній Калуським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 05.09.2025, зазначено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, орган пробації вважає, що виправлення  ОСОБА_3 можливе без обмеження чи позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства.
Суд враховує вище наведене і те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, відсутність обтяжуючих покарання обставин, однак з його сторони відсутнє каяття за вчинені дії, наявна лише одна пом`якшуюча покарання обставина. Тому суд не погоджується з висновком органу пробації і приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. На переконання суду таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і співрозмірності вчинених протиправних дій. На думку суду виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів не можливе при призначенні більш м`якого покарання. Суд не вбачає законних підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Під час досудового розслідування та судового розгляду щодо ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався. Він нових правопорушень не вчинив і справно прибував за вилками до суду. Проте, враховуючи вид покарання, яке призначається обвинуваченому, його характеризуючі дані, суд приходить до висновку, що до набрання вироком законної сили до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в нічну пору доби і з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Цивільний позов потерпілими в межах кримінального провадження не заявлявся.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:

Засудити ОСОБА_2  тавизнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину основного покарання та повністю приєднати не відбуте додаткове покарання, визначеневироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 року, і за сукупністю вироків визначити  ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями, на строк 3 роки.
Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі  ОСОБА_2 обчислювати з моменту його затримання в межах виконання вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 року.

Засудити ОСОБА_3  тавизнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання цим вироком суду законної сили.
До набрання вироком суду законної сили застосувати до  ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Заборонити йому залишати житло по місцю його проживання за адресою АДРЕСА_2 , в період часу з 21:00 год. по 06 :00 год. наступної доби. Зобов`язати  ОСОБА_3 прибувати до суду за кожною вимогою. Крім того, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Роз`яснити  ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Вирок суду в частині застосування запобіжного підлягає негайному виконанню Калуським РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Речові докази:
-DVD-R диски із відеозаписами – залишити в матеріалах судової справи;
-виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 22154/2025 та медичну карту стаціонарного хворого № 22154/2025, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження № 12025091170000308 – повернути в заклад охорони здоров`я, з якого вони були вилучені.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядкудо Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя   ОСОБА_45