Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 553/1525/26 
Провадження № 2/553/1389/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

16.06.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Летюченко В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №553/1525/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 02.06.2021року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 195135290 на суму 12500,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 2.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 12 500,00 грн на банківську карту відповідача № 5168-74ХХ-ХХХХ-4111, зазначену у заявці при укладенні кредитного договору. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 148 від 25.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 32 958,01 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на сумі 37196,68 грн. 11.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №11/074/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу без № від 14.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 51 914,01 грн, з яких: тіло кредиту - 14 717,33 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 37 196,68 грн, заборгованість за штрафними санкціями - 0,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 51 914,01 грн.
05.05.2026 року ухвалою Подільського районного суду міста Полтави прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
21.05.2026 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Брадарською Н.В. подано відзив на позовну заяву, в якому прохала відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у частині стягнення відсотків у розмірі 37 196,68 грн як таких, що нараховані після закінчення строку дії кредитного договору та не підтверджені належними первинними документами, - із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, у разі задоволення позовних вимог обмежити стягнення сумою основного боргу в розмірі 14 717,33 грн, зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивача до розумного та співмірного рівня відповідно до критеріїв, визначених ч.4 ст. 137 та ч.3 ст. 141 ЦПК України. В обгрунтування чого, зазначала, що жоден із наданих позивачем документів не є первинним обліковим документом у розумінні ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
У відзиві стороною відповідача зазначалось про непідтвердження позивачем зростання суми відсотків. Так, згідно з розрахунком ТОВ « Манівео» на дату відступлення права вимоги - 25.08.2021 – сума нарахованих відсотків становила 18 240,68 грн. Натомість, ТОВ «Таліон плюс» у своєму розрахунку фіксує станом на 30.05.2023 року суму відсотків 37 196,68 грн без жодної деталізації нарахувань після 20.10.2021 року. Різниця у 18 956,00 грн нічим документально не підтверджена, механізм її виникнення з наданих позивачем доказів не простежується.
Стороною відповідача вказувалось на незаконність нарахування процентів після закінчення строку договору, в обгрунтування чого зазначали, що відповідно до п. 1.12.1 кредитного договору, граничний строк дії кредитної лінії становить 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Дисконтний період тривав 21 день від дати отримання першого траншу (02.06.2021) і закінчився 23.06.2021. Відповідно, граничний строк дії договору – 22.09.2021. після закінчення строку договору до грошового зобов`язання можуть застосовуватися положення ст. 625 ЦК України, але не умови про договірні відсотки, що встановлені на час правомірного користування кредитом. Продовження нарахування відсотків за ставкою 839,50 % річних у період прострочення після закінчення строку договору є незаконним.
Поряд з цим, стороною відповідача зазначалось про те, що відповідач не отримувала жодного повідомлення про відступлення права вимоги жодному з трьох послідовних факторів – ні ТОВ «Таліон плюс», ні ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», ні ТОВ «ФК «Ейс». Позивачем не долучено жодних доказів належного повідомлення у формі, що відповідала б вимогам ст. 1082 ЦК України.
Так, у п. 11.13 Правил надання грошових коштів у позику, на які посилається позивач, встановлює, що повідомлення «вважається отриманим» з часу відправки листа. Ця умова договору є односторонньою, звужує права споживача та може бути оцінена судом як несправедлива у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Окремо, у відзиві стороною відповідача вказувалось про те, що договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс» укладено 28.11.2018 року - більше ніж за два роки до виникнення кредитних правовідносин мж первісним кредитором та відповідачем 02.06.2021 року. Договір факторингу № 05/0820-01- між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено 05.08.2020 року – до виникнення спірного зобов`язання. Без встановлення судом дійсності кожної ланки ланцюга відступлення право вимоги ТОВ «ФК «Ейс» на думку сторони відповідача є недоведеним.
При цьому, відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів та наявності зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту. Разом з тим, заявлена до стягнення сума відсотків у розмірі 37 196, 68 грн є незаконно нарахованою після закінчення строку дії Договору та документально підтвердженою, а тому стягненню не підлягає з підстав, викладених у відзиві.
В свою чергу, представником позивача 21.05.2026 року подано відповідь на відзив, в якій зазначалось, що відповідач заповнивши Заявку на кредит остання особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з договором перед його підписанням. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
Стороною позивача зазначалось, що з урахуванням наведеного, кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю – ідентифікатора, у відповідності до ст. 12 ЗУ « Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, що вказує про дійсність договору.
Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR код - матричний код, який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих – коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації договору позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор – MNV4NY37 направлено відповідача 02.06.2021 року о 21:36:33 год на номер мобільного телефону вказаний в заявці на отримання грошових коштів – НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно – телекомунікаційній системі товариства 02.06.2021 о 21:37:12. Підтвердженням накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора є довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказується особисті дані позичальника, який він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті.
З огляду на викладене, позивачем стверджувалось про те, що стороною позивача надано беззаперечні докази того, що відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
З приводу розрахунків заборгованості, які надані стороною позивач у справі, останній не суперечать один одному та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема із Витягами Реєстру прав вимоги № 148 від 25.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020.
Представником позивача наголошувалось на тому, що за весь період перебування права вимоги за вищевказаним договором, позивачем не було здійснено жодних додаткових нарахувань і не застосовано жодних штрафних санкцій до боржника. Позивачем не було здійснено додаткових нарахувань відсотків, що свідчить про сумлінне ставлення позивачем до своїх прав та обов`язків як нового кредитора.
Таким чином, представником позивача зазначалось про те, що розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи в у сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, що на думку позивача свідчить про обгрунтованість заявлених позовних вимог.
Щодо обгрунтованості нарахування відсотків, представником позивача стверджувалось про те, що всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору. Уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується неухильно дотримуватися умов договору та правил, які є невід`ємною частиною до нього. Інформація надана ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» з дотриманням всіх вимог законодавства, виклавши її в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому, відповідачем було ініційовано укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Враховуючи порушення відповідачем норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. У позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії ( відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України).
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, останнім зазначалось, що строк чинності договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та між ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до п. 8.2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього договору закінчується 28.11.2019 року. Відповідно до п. 8.6 Додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31.12.2024 року.
Позивачем стверджувалось про те, що з урахуванням строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом усього часу його дії, з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року.
Щодо предмета договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, у відповідності до п. 2.1 Розділу 2, предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, є відступлення прав вимоги до боржників у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку.
25.08.2021 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 148 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 32 958,01 грн. 
Таким чином, сторонами виконано умови договору факторингу № 28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу № 28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку отже право вимоги до відповідача, як стверджувалось позивачем перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 25.08.2021 року, тобто після укладення договору № 195135290 від 02.06.2021 року. Представником позивача, вказувалось про те, що відповідачем не враховано усі матеріали справи та помилково визначено, що передача права вимоги відбулась в момент укладення договору факторингу. Так, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, позивачем зазначалось, що до позовну долучено всі належні докази, а саме: договір факторингу № 28/1118/01 від 28.11.2018 року, витяг з реєстру прав вимоги 148 від 25.08.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Відповідно, реєстр прав вимоги до договору факторингу від 28.11.2018 року за № 28/1118-01, до якого включено Кредитний договір № 195135290 від 02.06.2021 укладено 25.08.2021 року, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, але не є майбутнім, що помилково визначено відповідачем у справі.
З приводу переходу права вимоги за кредитним договором № 195135290 від 02.06.2021 року відповідно до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 зазначалось, про те, що строк чинності договору факторингу закінчується 04.08.2021 року. Так, додатковими угодами №2 від 03.08.2021 року та №3 від 30.12.2022 року продовжено строк дії Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 до 30.12.2024 року. Предметом договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 51914,01 грн. Договір № 05/08/20- 01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 05.08.2020- 30.12.2024. Створення Реєстрів прав вимог до договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 05/0820-01 від 05.08.2020 відбувається за формою, що визначена у відповідних додатках. Таким чином, вбачається, що вказані Реєстри можуть бути укладені в будь-який момент чинності договорів факторингу, а перехід права вимоги відбувається в день підписання кожного з реєстрів.
11.07.2025 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 51914,01 грн. На підтвердження переходу права вимоги до позивача до позову долучено Акт прийому – передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року.
З приводу неповідомлення боржника щодо зміни сторони кредитора, позивачем зазначалось, що позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Отже як стверджувалось позивачем, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою звільнення відповідача від виконання зобов`язань.
01.06.2026 року, представником відповідача ОСОБА_1 – адвоката Брадарської Н.В. подано заперечення ( на відповідь на відзив) в яких вказувалось про протиправність дій сторони позивача щодо нарахування відсотків за ставкою 839,50% річних після 22.09.2021 року ( дати закінчення строку дії Договору) є незаконним. 
Наведені позивачем у відзиві розрахунки заборгованості ніяким чином не пояснюють зростання суми відсотків, яка зафіксована у розрахунку и ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на дату відступлення 25.08.2021 року – 18 240,68 грн та сумою відсотків у розрахунку ТОВ «Таліон плюс» станом на 30.05.2023 – 37 196,68 грн. Різниця становить 18 956,00 грн і не підкріплена жодним первинним обліковим документом. Вказане на думку позивача вкотре доводить, про безпідставність заявлених вимог у частині стягнення відсотків у розмірі 37 196,68 грн, як таких, що нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. У разі задоволення позовних вимог прохали - обмежити стягнення сумою основного боргу в розмірі 14 717,33 грн.
02.06.2026 року представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» подано додаткові пояснення у справі щодо нарахування процентів за кредитним договором № 195135290 від 02.06.2021 року, здійснювалось наступним чином. 02.06.2021 року відповідачу було перераховано кредитні кошти у розмірі 12 700,00 грн. Відповідно до п. 1.9.1 договору виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 361,65 % річних, що становить 0,99 % від суми кредиту за кожен день користування ним. Нарахуванням процентів у розмірі 125,73 грн в день здійснювалось за період з 02.06.2021 року по 06.06.2021 року.
06.06.2021 року відповідачу було надано додаткові кредитні кошти у розмірі 5500,00 грн (12700 грн+5 500,00 грн = 18 200,00 – новий розмір кредиту).
07.06.2021 року відповідачем було здійснено оплату у розмірі 7 915,00 грн, яка відповідно до умов договору була спрямована на погашення нарахованих процентів. А залишок – на погашення тіла кредиту. Після проведення розподілу платежу залишок основної заборгованості становив 10 968,10 грн.
09.06.2021 року відповідачу додатково було надано 300,00 грн кредитних коштів (10968,10 грн + 300,00 грн = 11268,10 грн – новий розмір тіла кредиту).
Наведено розрахунок відсотків відповідного до нового розміру тіла кредиту: 11 268,10 грн?0,99%/100=111,55 грн – сума процентів за користування кредитом за 9.06.2021 та 11.06.2021 року.
12.06.2021 року відповідачу було додатково надано 100,00 грн кредитних коштів (11 268,10 грн + 100, 00 грн = 11368,10 грн – новий розмір тіла кредиту). Сума процентів за користування кредитом за 12.06.2021 року по 16.06.2021 року становила 112,54 грн.
16.06.2021 року відповідачу додатково надано кредитні кошти 350,00 грн (11368,10 грн + 350,00 грн = 11 718,10 грн- новий розмір тіла кредиту). Сума процентів за користування кредитом за 16.06.2021 року становила 116,00 грн.
17.06.2021 року відповідачу додатково надано кредитні кошти 3 000,00 грн (11 718,10 грн + 3000,00 грн = 14 718,10 грн- новий розмір тіла кредиту). Сума процентів за користування кредитом за період з 17.06.2021 року по 23.06.2021 становила 145,71 грн.
23.06.2021 року відповідачем було здійснено оплату у розмірі 1 994,00 грн, яка була спрямована на погашення процентів та частково тіла кредиту. Після проведення зазначеного платежу залишок основної заборгованості становив 14 717,33 грн, на підтвердження чого надано розрахунок.
Надалі нарахування відбувалось відповідно до п. 1.9.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 515,26 грн процентів річних, що становить 1,41 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті. 14 717,33 грн ?1,41%/100=207,51 грн – сума процентів за користування кредитом за 24.06.2021 року по 23.07.2021 року. У подальшому на залишок тіла кредиту у розмірі 14 717,33 грн нараховувались проценти згідно з умовами договору, а також враховувались платежі від 26.07.2021 року в сумі 315,00 грн, від 03.08.2021 року у сумі 75,00 грн, від 11.08.2021 року у сумі 1 650,00 грн та від 19.08.2021 року в сумі 315,00 грн.
27.07.2021 року відповідно до п. 1.9.3 первинний кредитор зробив донарахування, оскільки у випадку користування кредитом з боку позичальника, після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентної ставкою в розмірі 620,50 грн, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. 
Відповідно до п. 1.12.2 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 грн % річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним: 14 717,33 грн ? 2,30 % = 338,50 грн – сума процентів за користування кредитом за 28.07.2021 року по 25.08.2021 року.
Надалі право вимоги перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», яке продовжило нарахування: 14 717,33 грн ? 2,30 %/100 = 338,50 грн – сума процентів за користування кредитом з 26.08.2021 року по 20.10.2021 року.
З урахуванням наведеного детального розрахунку нарахування відсотків за кредитним договором, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві просить розглянути справу без участі представника позивача. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Брадарська Н.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду письмовий відзив та заперечення.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, 02.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №195135290, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 12 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. або п. 1.5 цього договору.
02.06.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачці грошові кошти в сумі 12500,00 грн на банківську карту № НОМЕР_2 , що підтверджується копією платіжного доручення від 02.06.2021.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, зі строком дії до 28.11.2019 року, відповідно до якого клієнт (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «Таліон Плюс») права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
За положеннями пункту 4.1 вказаного вище договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися, зокрема, наступні додаткові угоди: 28.11.2019 року додаткова угода №19, відповідно до якої строк дії договору факторингу було продовжено до 31.12.2020 року; 31.12.2020 року додаткова угода №26 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2021 року, а також про викладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року в новій редакції; 31.12.2021 року додаткова угода №27 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2022 року; 31.12.2022 року додаткова угода №31 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2023 року; 31.12.2023 року додаткова угода №32 про продовження строку дії договору факторингу до 31.12.2024 року.
Відповідно до копії Реєстру прав вимоги №148 від 25.08.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором від 02.06.2021 року №195135290, що також підтверджується копією акту звірки взаємних розрахунків зі сплати суми фінансування від 31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, згідно п.п. 1.3. якого під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
За положеннями пункту 4.1 вказаного вище договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Відповідно до копії Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року, погодженого між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором від 02.06.2021 року № 195135290, що також підтверджується копією платіжної інструкції від 30.05.2023 № 4097.
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, у тому числі, за кредитним договором від 02.06.2021 року № 195135290, що також підтверджується копіями акту прийому-передачі Реєстру боржників від 14.07.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованості, за кредитним договором від 02.06.2021 року № 195135290, станом на 14.07.2025-26.12.2025 позивачем нарахована заборгованість у розмірі 51 914,01 грн, з яких 14 717,33 грн - заборгованість по тілу кредиту, 37 196,68 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом .
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З огляду на наведені вище докази надані позивачем, у їх сукупності, підтверджують факт переходу права грошової вимоги за кредитним договором від 02.06.2021 року №195135290 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача.
Сам по собі факт укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року до укладення кредитного договору від 02.06.2021 року №195135290 не свідчить про відсутність переходу права вимоги, оскільки відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня вимога, про що узгоджено у вказаному договорі факторингу. При цьому майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Отже, право вимоги за кредитним договором 02.06.2021 року № 195135290 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС» після виникнення відповідного зобов`язання та його індивідуалізації у Реєстрі прав вимоги № 148 від 25.08.2021 року до договору факторингу.
Матеріали справи не містять доказів нікчемності, визнання недійсними, оспорення вказаних вище договорів факторингу.
Також, позивач не був стороною укладеного 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01, тобто об`єктивно був позбавлений можливості надати підтвердження оплати за цим договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 16.07.2020 року у справі №711/7922/17 (провадження №61-41461св18).
Крім того, у даній цивільній справі, відповідно до матеріалів справи, відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, не наводить заперечень щодо факту переходу права вимоги за кредитним договором від 02.06.2021 року №195135290 до ТОВ «ФК «ЕЙС». ОСОБА_1 також не зазначає про виконання нею зобов`язання на користь первісного кредитора, не заперечує належність позивачу права грошової вимоги за вказаним кредитним договором, визнає розмір тіла кредиту у сумі 14717,33 грн.
Разом з тим, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення 02.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 195135290 та отримання позичальником кредитних коштів; враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 37 196,68 грн є такою, що не підлягає до задоволення, так як нарахування проводилось після 22.09.2021 року.
Відповідно до п. 1.12.1 Кредитного договору, граничний строк дії кредитної лінії становить 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Дисконтний період тривав 21 день від дати отримання першого траншу ( 02.06.2021) і закінчився 23.06.2021 року. Відповідний граничний строк дії договору становить - 22.09.2021 року.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 сформульовано правовий висновок, що є обов`язковим для застосування судами відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Після закінчення строку договору до грошового зобов`язання можуть застосовуватися положення ст. 625 ЦК України, але не умови про договірні відсотки, що встановлені на час правомірного користування кредитом. Продовження нарахування відсотків за ставкою 839,50 % річних у період прострочення після закінчення строку договору є незаконним. 
Застосування зазначеного правового висновку ВП ВС є підставою для виключення зі складу усієї суми відсотків, нарахованих після 22.09.2021 року.
Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню розмір відсотків визначений на момент відступлення прав вимог первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТОВ «Таліон фінанс» - 18240,68 грн.
Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» за вказаним договором заборгованості за тілом кредиту в сумі 14 717,33 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 18240,68 грн, а всього 32 958,01 грн.
Вказана вище заборгованість підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості, які складені у зручній табличній формі, арифметично правильні та не спростовані відповідачем.
В позовній заяві, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги № 20-08/25 від 20.08.2025 року, акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги №2-МКвід 14.01.2026 року.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, позивачем підтверджені судові витрати, які понесені ним у зв`язку з розглядом цивільної справи та які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 4444,00 грн.
За правилами ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить в сумі 1 690,25 грн.
На підставі викладеного, ст. ст. 207, 512, 514, 525, 611, 612, 623-625, 1049, 1050, 1077, 1078, 1082 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265,268 ЦПК України , суд,
У Х В А Л И В:
Позовні Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ: 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд.6, кабінет 13 заборгованість за Кредитним договором № 195135290 від 02.06.2021 року у розмірі 32958,01 грн. (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім грн. 01 коп.), з яких: 14717,33 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 18240,68 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ: 42986956, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд.6, кабінет 13 судовий збір у розмірі 1690,25 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4444,00 грн.
В іншій частині позовних вимог, - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19.06.2026 року.
Суддя Подільського районного суду міста Полтави  	Ю. В. Фоміна