ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 990/326/25
провадження № 11-3заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі: 
судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2025 року (судді Жук А. В., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевська О. Р., Кушпур О. В., Білак М. В.) в адміністративній справі № 990/326/25 за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі - також позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП, Рада), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВРП, яка виразилася у неухваленні протягом встановленого частиною третьою статті 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) строку рішення за заявою про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України;
- зобов`язати ВРП ухвалити рішення за його заявою про звільнення з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
2. Позивач стверджує, що він 5 травня 2025 року направив до відповідача заяву про звільнення його з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України. Втім протягом місяця після реєстрації його заяви про звільнення у відставку в строк, установлений частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIII, ВРП не ухвалила жодного рішення.
3. Відповідач позов не визнав. Доводить, що не міг розглянути питання про звільнення позивача у відставку, оскільки з огляду на хронологію подій першочергово Рада мала розглянути подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за результатами кваліфікаційного оцінювання, а вже після цього його заяву про відставку. Отже, за твердженнями відповідача, Рада не ухилялася від розгляду питання про відставку судді, а дотримувалася послідовності розгляду документів відповідно до їх надходження та юридичної значущості.
4. У відповідь на відзив позивач стверджує, що законодавством не передбачено відкладення чи зупинення розгляду заяви судді про його відставку у разі надходження від ВККС подання про звільнення судді за результатами кваліфікаційного оцінювання. З огляду на мету кваліфікаційного оцінювання позивач вважає, що подання суддею заяви про відставку, яка свідчить про відсутність у нього бажання продовжувати здійснювати правосуддя, вирішується першочергово, інакше це б суперечило легітимній меті оцінювання. Отже, за твердженнями позивача, висновок ВРП про пріоритетність розгляду подання ВККС про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, перед заявою такого судді про відставку є необґрунтованим.
Водночас у прохальній частині відповіді на відзив позивач просив суд не розглядати його позов до 9 жовтня 2025 року, надавши можливість ВРП розглянути заяву про відставку, що створить можливість для залишення позову без розгляду. В іншому разі - позов задовольнити.
5. 15 грудня 2025 року до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» від ВПР надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На її обґрунтування відповідач зазначив, що ВРП рішенням від 27 листопада 2025 року № 2556/0/15-25 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Вказує, що оскаржувана у цій справі бездіяльність ВРП усунута шляхом ухвалення відповідного рішення, яким позивача звільнено з посади судді у відставку. На переконання відповідача, на час розгляду справи відсутній предмет спору, а права та інтереси позивача відновлені у повному обсязі, що унеможливлює подальший судовий розгляд заявлених вимог.
6. 17 грудня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження, в якому позивач зазначає, що з реєстраційної картки документа в системі «Електронний суд» йому стало відомо про надходження до суду 15 грудня 2025 року заяви відповідача про закриття провадження у справі. Однак копія такої заяви йому не надсилалася, до справи вона не прикріплена, тому йому невідомий її зміст і підстави для її подання. У зв`язку із цим просив надати йому копію цієї заяви і час, достатній для подання можливих заперечень проти неї.
Просив розглянути його клопотання про відкладення судового розгляду за його відсутності. А у разі відмови в задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду просив провести його за відсутності позивача.
7. Заслухавши думку інших учасників справи щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, протокольною ухвалою від 17 грудня 2025 року Касаційний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Суд врахував, що клопотання ВРП про закриття провадження у справі доставлено в Електронний кабінет позивача 15 грудня 2025 року о 20:24, а зі скриншотів, наданих ОСОБА_1 до клопотання про відкладення, слідує, що таке клопотання висвітлене у його Електронному кабінеті. Отже, мотиви, з яких позивач просив відкласти розгляд справи, а саме неознайомлення зі змістом клопотання відповідача про закриття провадження у справі, за висновками суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження.
Ураховуючи, що позивач у прохальній частині клопотання про відкладення розгляду справи зазначив, що у разі відмови у задоволенні такого клопотання розгляд справи проводити без його участі, суд ухвалив проводити судове засідання у справі за наявною явкою сторін.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 17 грудня 2025 року задовольнив клопотання ВРП про закриття провадження у справі. Провадження у справі закрив на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України. 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Касаційний адміністративний суд виходив з того, що бездіяльність ВРП, яка виразилася у неухваленні протягом встановленого частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIII строку рішення за заявою ОСОБА_1 про звільнення його з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, самостійно виправлена суб`єктом владних повноважень шляхом ухвалення 27 листопада 2025 року рішення № 2556/0/15-25 про його звільнення у відставку.
З огляду на зміст і обсяг позовних вимог, суд першої інстанції констатував відсутність підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності відповідача протиправною після такого виправлення, оскільки поновлення своїх прав позивач визначив саме у формі зобов`язання ВРП ухвалити рішення за його заявою про звільнення з посади судді. Станом на день подання клопотання відповідача та розгляду цієї справи, оскаржувані порушення самостійно виправлені ВРП.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі 
9. ОСОБА_1 не погодився із цією ухвалою та звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
За позицією позивача, суд першої інстанції неправильно трактував зміст поданого ним 17 грудня 2025 року клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження. 
У цьому клопотанні позивач повідомив суд, що з реєстраційної картки документа в системі «Електронний суд» йому стало відомо про надходження 15 грудня 2025 року до суду заяви ВРП про закриття провадження у справі. Втім копія цієї заяви йому не надсилалася, до справи заява не прикріплена, тому позивач не був обізнаний з її змістом та підставами. У зв`язку із чим позивач просив суд надати йому копію цієї заяви і час, достатній для подання можливих заперечень проти неї. 
Далі позивач дослівно просив: «Прошу розглянути моє клопотання про відкладення судового розгляду за моєї відсутності. У разі відмови в задоволенні мого клопотання про відкладення судового розгляду прошу провести його за моєї відсутності».
Таким чином, як стверджує позивач, відповідно до змісту прохальної частини цього клопотання він погодився на розгляд за його відсутності клопотання про відкладення судового розгляду та судового розгляду позову по суті, але не на розгляд клопотання про закриття провадження, яке унеможливило розгляд позову по суті.
Натомість суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «судове засідання» та «судовий розгляд» і, не проводячи судового розгляду його позову, закрив провадження у справі, чим порушив право позивача на справедливий суд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статтями 8, 55, 124 Конституції України.
ОСОБА_1 також вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що клопотання ВРП про закриття провадження у справі було доставлено в його Електронний кабінет 15 грудня 2025 року о 20:24, а з долучених ним скриншотів слідує, що клопотання висвітлене у його Електронному кабінеті.
На спростування цих тверджень суду позивач наполягає, що ні 15 грудня 2025 року, ні на час подання ним клопотання про відкладення судового розгляду (17 грудня 2025 року), ні на час подання апеляційної скарги він не отримував клопотання відповідача про закриття провадження у справі і не знаходив його у своєму Електронному кабінеті в системі «Електронний суд». Зазначені обставини підтверджуються доданими до клопотання про відкладення судового розгляду скриншотами. У розділі «Документи сторін» наявний тільки відзив на позов відповідача у цій справі, інші два документи, подані у справі № 990/243/25.
По суті спірних правовідносин позивач зазначив, що він у порядку та в строки звернувся до ВРП із заявою про відставку. За приписами частини третьої статті 116 Закону № 1402-VIII ВРП протягом місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Водночас чинним законодавством не передбачено відкладення або зупинення розгляду заяви судді про відставку у разі надходження після реєстрації такої заяви подання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. Законодавство також не передбачає відмови у задоволенні заяви судді про відставку з такої підстави. Отже, висновок відповідача про пріоритетність розгляду подання ВККС про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, перед заявою судді про відставку позивач вважає необґрунтованим. 
Таким чином, позивач наполягає, що існує юридичний спір між ним та відповідачем стосовно порядку розгляду заяви судді про звільнення у відставку за наявності подання ВККС про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Водночас суд першої інстанції, не бажаючи висловлювати свою правову позицію з цього питання, закрив провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
Щодо порушених прав позивача бездіяльністю ВРП, зазначає таке.
9 липня 2025 року позивачу виповнилося 65 років. У зв`язку із цим на підставі наказу в. о. голови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Курочкіної О. М. від 10 липня 2025 року № 46-к із змінами припинено трудові відносини судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 з Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області.
Натомість заява позивача від 5 травня 2025 року про звільнення у відставку була розглянута Радою лише 27 листопада 2025 року. У рішенні ВРП зазначено, що право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.
Відповідно до пунктів 3 та 4 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 (далі - Порядок), щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.
У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.
Днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку: копія рішення ВРП про звільнення судді з посади; довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.
Заява з усіма необхідними документами була подана позивачем до пенсійного органу 3 грудня 2025 року. Щомісячне довічне грошове утримання призначене з дня звернення за його призначенням, тобто з 3 грудня 2025 року.
За таких аргументів позивач наполягає, що протиправна бездіяльність ВРП створила для нього негативні наслідки у вигляді призначення щомісячного довічного грошового утримання не з дня припинення повноважень судді.
Крім того, в апеляційній скарзі позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у постанові від 20 лютого 2025 року у справі № 990/62/24 за позовом судді до ВККС, де предметом оскарження є рішення ВККС, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання про невідповідність судді займаній посаді з рекомендацією про звільнення його з посади.  
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі, керуючись пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України.
Рух апеляційної скарги
10. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 14 січня 2026 року відкрила провадження у справі, а ухвалою від 11 лютого 2026 року призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги
11. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Зазначає, що рішенням від 27 листопада 2025 року № 2556/0/15-25 ВРП звільнила ОСОБА_1 з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Таким чином, оскаржувана у цій справі бездіяльність ВРП усунена шляхом ухвалення відповідного рішення, яким позивача звільнено з посади судді у відставку.
На переконання ВРП, на час розгляду справи відсутній предмет спору, а права та законні інтереси позивача відновлені у повному обсязі, що унеможливлює подальший судовий розгляд заявлених вимог.
Ураховуючи обсяг та межі спірних правовідносин, визначених у позовній заяві, підстави позову та доводи сторони позивача, Касаційний адміністративний суд правильно констатував, що бездіяльність ВРП, яка полягала у неухваленні протягом встановленого частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIIIстроку рішення за заявою ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, самостійно виправлена суб`єктом владних повноважень.
З огляду на зміст і обсяг позовних вимог відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності відповідача протиправною, оскільки поновлення своїх прав позивач визначив саме у формі зобов`язання ВРП ухвалити рішення за його заявою про відставку.
ВРП вважає необґрунтованими доводи позивача, що суд протиправно розглянув питання про закриття провадження у справі за його відсутності. На переконання ВРП, позивач в апеляційній скарзі не наводить обґрунтувань порушення його процесуальних прав. Вважає, що клопотання позивача про відкладення у зв`язку з неознайомленням з клопотанням іншої сторони належить до дискреційних повноважень суду і не є підставою для автоматичного відкладення розгляду справи.
Крім того, на думку відповідача, відкладення справи не могло вплинути на її результат, оскільки суд встановив, що бездіяльність ВРП, яка полягала у неухваленні протягом встановленого частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIII строку рішення за заявою про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку, була самостійно усунена суб`єктом владних повноважень. 
Таким чином, за висновками ВРП, доводи апеляційної скарги носять формальний характер і не вплинули на правильність застосування судом пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
На переконання відповідача, позивач в апеляційній скарзі не спростовує встановлені судом обставини щодо самостійного усунення ВРП оскаржуваної бездіяльності та не наводить аргументів про неможливість повного відновлення його прав без визнання такої бездіяльності протиправною.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
12. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в апеляційній скарзі доводи, перевірила матеріали справи, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла висновку про таке.
13. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
14. Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП регулює стаття 266 КАС України.
Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності дій чи бездіяльності, а також актів ВРП.
15. Завданням адміністративного судочинства, як визначено в частині першій статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
16. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
17. За правилами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина третя).
18. У цій справі ОСОБА_1 порушив судове провадження проти ВРП через бездіяльність останньої щодо розгляду його заяви про відставку. Поновлення своїх прав позивач визначив шляхом зобов`язання ВРП ухвалити рішення за його заявою про відставку.
Касаційний адміністративний суд установив, що 5 травня 2025 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 від 5 травня 2025 року з доданими до неї документами про звільнення з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у відставку.
21 травня 2025 року до ВРП надійшло подання з рекомендацією ВККС від 29 квітня 2025 року № 57/ко-25 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Ухвалою від 30 жовтня 2025 року № 2277/0/15-25 Рада залишила без розгляду подання з рекомендацією ВККС від 29 квітня 2025 року № 57/ко-25 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Встановивши відсутність перешкод для розгляду заяви ОСОБА_1 про відставку, ВРП 27 листопада 2025 року ухвалила рішення № 2556/0/15-25, яким звільнила ОСОБА_1 з посади судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Отже, у спосіб ухвалення рішення від 27 листопада 2025 року № 2556/0/15-25 усунуто відповідні обмеження прав позивача.
19. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Для застосування наведеної підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність таких фактів: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень; відсутність підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними.
Сукупність цих фактів є підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
20. Установлені під час розгляду цієї справи обставини свідчать про виправлення відповідачем оскаржуваного у цій справі, існуючого, на думку позивача, порушення. Ураховуючи зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, немає підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності ВРП протиправною після такого виправлення, оскільки поновлення своїх прав позивач визначив саме у формі зобов`язання ВРП ухвалити рішення за заявою про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.
Станом на день подання ВРП клопотання та його розгляду, оскаржувані порушення самостійно виправлені відповідачем.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що положення пункту 8 частини першої статті 238 КАС України не містять переліку способів виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваного порушення. Відтак немає підстав вважати, що прийняте ВРП у цьому конкретному випадку рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставкуне є належним способом.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України, для закриття провадження у цій справі.
21. Доводи апеляційної скарги про те, що тривала бездіяльність ВРП щодо розгляду питання про відставку призвела до негативних наслідків у виді призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання лише з 3 грудня 2025 року (з дня звернення до ПФУ за призначенням), а не з дня припинення повноважень судді у зв`язку досягненням ним шістдесяти п`яти років, Велика Палата Верховного Суду відхиляє.
Згідно із пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Пункт 4 частини першої статті 131 Конституції України визначає, що вУкраїні діє ВРП, якаухвалює рішення про звільнення судді з посади.
ВРП ухвалила рішення про звільнення позивача у відставку 27 листопада 2025 року. У пункті 2 резолютивної частини цього рішення ВРП встановила, що право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.
Отже, ВРП у своєму рішенні визначила момент, з якого позивачу належить здійснювати нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання.
Своєю чергою призначення пенсійним органом позивачу щомісячного довічного грошового утримання не з моменту, який ВРП визначила у своєму рішенні, не може розцінюватися як те, що Рада не виправила становище і сприяла настанню для позивача несприятливих наслідків.
22. Реагуючи на доводи позивача про позбавлення його можливості надати пояснення щодо клопотання про закриття провадження необхідно зазначити таке.
Позивач має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», що надає йому можливість знайомитися з процесуальними документами у справі та в разі необхідності реагувати на них у визначений процесуальним законом спосіб.
Суд першої інстанції з`ясував, що клопотання ВРП про закриття провадження у справі доставлено в Електронний кабінет позивача 15 грудня 2025 року о 20:24, а зі скриншотів, наданих ОСОБА_1 до клопотання про відкладення, слідує, що таке клопотання висвітлене у його Електронному кабінеті. 
У поданому 17 грудня 2025 року до Касаційного адміністративного суду клопотанні про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження позивач сам підтвердив, що про надходження клопотання від ВРП йому стало відомо з реєстраційної картки документа в системі «Електронний суд».
Саме по собі ненадання позивачем пояснень на клопотання про закриття провадження у справі не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог статті 320 КАС України.
Водночас апелюючи до Великої Палати Верховного Суду позивач в апеляційній скарзі фактично висловив свою позицію щодо поданого ВРП клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
Велика Палата Верховного Суду повно, всебічно та об`єктивно перевірила аргументи позивача та надала вичерпну відповідь на кожен з них. Велика Палата Верховного Суду не встановила, що заслуховування думки позивача призвело б до іншого результату вирішення клопотання ВРП.
23. Велика Палата Верховного Суду також не поділяє думку позивача, що суд першої інстанції неправильно витлумачив прохальну частину його клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження і безпідставно розглянув питання про закриття провадження у справі за відсутності ОСОБА_1 .
В оскаржуваній ухвалі Касаційний адміністративний суд зазначив, що 17 грудня 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження. У цьому клопотанні позивач вказував, що з реєстраційної картки документа в системі «Електронний суд» йому стало відомо про надходження до суду 15 грудня 2025 року заяви відповідача про закриття провадження у справі. Однак копія такої заяви йому не надсилалася, до справи вона не прикріплена, тому йому невідомий її зміст і підстави для її подання. На підставі цього ОСОБА_1 просив надати йому копію цієї заяви і час, достатній для подання можливих заперечень проти неї.
Позивач просив розглянути клопотання про відкладення судового розгляду за його відсутності та у разі відмови в задоволенні такого клопотання - провести судове засідання за відсутності позивача.
З інформації, зазначеної в протоколі судового засідання № 5639300, вбачається, що 17 грудня 2025 року суд першої інстанції повідомив присутнього в судовому засіданні представника відповідача про подане позивачем клопотання та запропонував висловитися із цього приводу.
Заслухавши думку представника відповідача щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, протокольною ухвалою від 17 грудня 2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження і ухвалив проводити судове засідання у справі за наявною явкою сторін.
В апеляційний скарзі позивач наполягає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив зміст прохальної частини його клопотання. За твердженнями позивача, у клопотанні він погодився на розгляд за його відсутності клопотання про відкладення судового розгляду та судового розгляду позову по суті, але не на розгляд клопотання ВРП про закриття провадження.
Оцінюючи наведені доводи позивача, Велика Палата Верховного Суду дослідила зміст прохальної частини клопотання від 17 грудня 2025 року про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження.
У цьому клопотанні позивач дослівно просив суд: «Прошу розглянути моє клопотання про відкладення судового розгляду за моєї відсутності. У разі відмови в задоволенні мого клопотання про відкладення судового розгляду прошу провести його за моєї відсутності».
За приписами статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду (частина третя).
У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали (частина п`ята).
Із цього слідує, що судовий розгляд не завжди закінчується ухваленням рішення суду, в якому позовні вимоги вирішуються по суті. В адміністративному процесі різновидом закінчення судового розгляду також можна вважати закриття провадження у справі у випадках, визначених КАС України. 
Таким чином, з побудови прохальної частини цього клопотання не вбачається, що суд першої інстанції неправильно зрозумів його зміст. Суд продовжив судовий розгляд справи, який закінчився постановленням ухвали про закриття провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України.
24. Позивач в апеляційній скарзі наводить висновки з постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 990/62/24. З цього приводу необхідно зазначати, що сформульована у справі № 990/62/24 правова позиція стосується спорів щодо самостійного оскарження рішень ВККС, ухвалених за результатами кваліфікаційного оцінювання про невідповідність судді займаній посаді з рекомендацією про звільнення його з посади.
Отже, правовідносини, яким надано оцінку у справі № 990/62/24 та у цій справі, є різними, а тому і правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2025 року, є нерелевантними до спірних правовідносин.
25. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду, викладених в оскаржуваній ухвалі. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
26. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
27. На підставі статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Висновки щодо розподілу судових витрат
28. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
29. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2025 року в адміністративній справі № 990/326/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка			Т. Г. Стрелець	
Судді:	О. О. Банасько		М. В. Мазур	
	О. В. Білоконь		Н. М. Мартинюк 	
	О. Л. Булейко		К. М. Пільков	
	І. А. Воробйова		С. О. Погрібний	
	М. М. Гімон		Н. С. Стефанів	
	О. А. Губська		О. В. Ступак	
	А. А. Ємець		І. В. Ткач	
	Л. Ю. Кишакевич		О. С. Ткачук	
	В. В. Король  О. В. Кривенда		В. Ю. Уркевич