МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД 
МІСТА КРИВОГО РОГУ 

Справа № 210/7074/25 
Провадження № 2/210/469/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

25 червня 2026 року 

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Біди А.В.,

представника позивача за первісним 
позовом, та відповідача за зустрічним 
позовом: ОСОБА_1 ,

представника третьої особи: Козачу Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2025 року адвокат Кеню Д.В. звернувся до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини, та просив суд визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 за наступним графіком: побачення з донькою щотижня у вихідні дні (субота або неділя) на період від однієї години до цілої доби, з можливістю проводити час з донькою поза місцем проживання матері ОСОБА_3 ; у разі згоди дитини та з урахуванням її віку - надавати можливість брати дитину до місця проживання ОСОБА_2 з ночівлею; у випадку неможливості проведення особистих зустрічей (через військову службу або інші обставини) забезпечити право на дистанційне спілкування з донькою шляхом відеозв`язку не рідше трьох разів на тиждень, тривалістю не менше 10 хвилин кожна розмова, за допомогою мобільного пристрою матері дитини ОСОБА_3 ; не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні дочки та завчасно попереджати про можливість і причини зміни у визначеному порядку зустрічей.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 від шлюбних відносин з ОСОБА_3 мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 27 грудня 2023 року, за заявою ОСОБА_3 , видано судовий наказ від 02 жовтня 2023 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 . Заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня. 

Представник позивача стверджує, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 остання систематично чинить перешкоди у здійсненні позивачем батьківського права на спілкування та участь у вихованні доньки. З приводу протиправної поведінки відповідача 08.09.2025 року позивач звертався до Служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради, однак відповіді так і не отримав. Оскільки у добровільному порядку сторонни не дійшли згоди щодо порядку спілкування батька з дитиною, виникла необхідність звернення позивача до суду за захистом прав, інтересів та обов`язків. 

Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.26).

Ухвалою суду від 14 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.62).

16 лютого 2026 року адвокат Перепелиця Л.Л. звернулась до суду з зустрічним позовом в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, в якому представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення способів його участі як батька у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за запропонованим графіком в первісному вигляді та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 , встановивши наступний порядок систематичних побачень батька, ОСОБА_2 з донькою, із дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування доньки, наступним шляхом: особистих зустрічей не частіше 2-х разів на місяць, тривалістю до 3-х годин, виключно у приміщенні служби у справах дітей у присутності представника служби. 

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог представник відповідача зазначила, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів понад три місяці та мають місце обставини, що свідчать про необхідність обмеження способу спілкування. Так, під час шлюбу та після його розірвання відповідач допускав фізичне насильство (удар по обличчю), систематичні образи та приниження, психологічний тиск, погрози забрати дитину, агресивну поведінку, що детально викладено у поясненнях позивача за зустрічним позовом. Зазначені обставини свідчать про ризик для емоційного та психологічного стану малолітньої доньки у разі неконтрольованих контактів з батьком. Останній випадок самостійного спілкування відповідача з донькою мав місце влітку 2024 року, тоді відповідач брав доньку провести час, та залишив трьохрічну дитину саму вдома, про вказані обставини матері стало відомо зі слів доньки, батько дитини вказані обставини не заперечує.

Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року прийнято до свого провадження зустрічну позовну заяву та призначено підготовче судове засідання (т.2, а.с.25).

23 лютого 2026 року на адресу суду від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на позовну заяву в якому представник зазначив, відповідач як батько дитини виконує свої батьківські обов`язки належним чином, бере участь у виховання та матеріальному забезпеченні дитини, аліменти сплачуються відповідно до рішення суду, заборгованість відсутня, присутня переплата, що підтверджується розрахунком заборгованості. Батьком дитини не створювалися перешкоди у спілкуванні дитиною, натомість позивач за зустрічним позовом неодноразово ускладнювала можливість його повноцінного спілкування з дитиною, зокрема матір відповідача за зустрічним позовом зверталась до позивачки з проханням надати дозвіл на зустріч батька з донькою, однак вона систематично відмовляла у таких зустрічах без обґрунтованих причини. Крім того, матір дитини неодноразово забороняла працівникам (вихователя) закладу дошкільної освіти КЗДО №15 КМР спілкуватись з відповідачем за зустрічним позовом щодо доньки, чим безпідставно обмежувала його батьківські права. У задоволені зустрічного позову просив суд відмовити у повному обсязі.

05 березня 2026 року на адресу суду надійшли пояснення представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 в яких остання додатково зазначила, що долучений до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування не може бути покладений судом в основу рішення, оскільки складений із грубим порушенням вимог законодавства, зокрема не відібрані пояснення матері, умови проживання дитини у матері не досліджувались, оцінка обставин здійснена навіть без повного з`ясування ситуації. 

Ухвалою суду від 05 березня 2026 року об`єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Повернулось до стадії підготовчого судового засідання та призначено підготовче судове засідання (а.с.97-98).

Ухвалою суду від 30 березня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.113-114).

Присутній у судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, та посилаючись на обґрунтування наведені в ньому просив суд його задовольнити. У задоволені зустрічного позову просив суд відмовити, оскільки останній не обґрунтований.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним та її представник у судових засіданнях, призначених судом на 27 квітня 2026 року, 26 травня 2026 року та 17 червня 2026 року, присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток до «Електронного кабінету» оскільки ОСОБА_3 та її представник зареєстровані в Електронному суді.

Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Присутня у судовому засідання представник третьої особи, служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради Козачук Л.В. підтримала заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 та просила суд позов задовольнити посилаючись на раніше складений висновок.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін і надані ними докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 23 жовтня 2020 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_7 , про що Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було складено відповідний актовий запис №625. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_8 . 

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 05 травня 2021 року було складено відповідний актовий запис №121. Батьками дитини зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.05.2021р. (а.с.10).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.12-13).

Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частка з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подання заяви, тобто з 18 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Відповідно до Довідки про відсутність заборгованості по аліментах вих.№В-73297606 від 01.10.2025р., за підписом начальника Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг, за судовим наказом №210/5057/23, 2-н/210/1080/23 від 01.10.2023р., який виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2025 року відсутня (а.с.15).

Відповідно до Довідки №8 від 26.11.2025р. за підписом директора Комунального закладу дощшкільної освіти (ясла-садок) №15 Криворізької міської ради Романщак В., яка видана ОСОБА_3 про те, що її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Комунальний заклад дощшкільної освіти (ясла-садок) №15 Криворізької міської ради з 01.09.2023 року по теперішній час (а.с.14 том 2).

Відповідно до Психолого-педагогічної характеристики №8 від 21.11.2025р. ОСОБА_4 , дитина проживає разом з мамою. Приводить та забирає дитину із закладу мама і бабуся. Тато військовий, який бере безпосередно участь у бойових діях проти збройної агресії росії. Періодично виходить з вихователями на телефонний зв`язок, цікавиться життям дитини в закладі (а.с.15 том 2).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Суд зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Під час розгляду справи установлено, що між батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , існує спір щодо участі батька у вихованні сина, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, тобто відсутня згода щодо вирішення питання про визначення способів участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення, що вбачається з позиції позивача по суті заявлених вимог.

В вересні 2025 року позивачем було подано заяву про встановлення графіку спілкування, оскільки відповідач відмовляла в побаченнях з дитиною (а.с.16).

Рішенням виконавчого комітету Металургінйої районної у місті ради №640 від 21.10.2025р. «Про становлення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною» було вирішено встановити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наступним чином: з 10:00год. кожної суботи до 19:00год. неділі з ночівлею з дотриманням розпорядку дня дитини та стану її здоров`я, на дні народження дитини у парні роки, два тижні у період відпустки батька з виїздом за межі міста та України, а також дистанційне спілкування з донькою засобами відеозв`язку за допомогою мобільного присторою дитини не рідше двох разів на тиждень тривалістю не менше 10 хвилин при кожній розмові (а.с.59).

Відповідно частини 1 статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 5, 6 статті 19 СК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14 вересня 2023 року у справі №176/2855/19 зазначив, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини 1 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У даній справі між сторонами дійсно існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер та які вочевидь не сприяють у реалізації батьком можливості регулярно, комфортно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. У зв`язку з цим загострились взаємовідносини сторін і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який би влаштовував кожну зі сторін.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

На підставі частини 2 статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №753/15487/18 (провадження №61-18994св19) зазначено, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері».

Визначаючи конкретний порядок участі одного з батьків у вихованні дитини, суд має врахувати те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02 листопада1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні доньки і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява №35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною без відповідних і достатніх підстав для цього.

У зазначеній справі під час розгляду по суті судом не встановлено доказів, які б підтверджували неналежне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, особистої неприязності дитини до батька, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з сином перешкоджало б нормальному розвитку дитини.

Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати й інтересам дитини.

Таким чином, батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №569/18837/19 (провадження №61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 №14/01.02-11-4849 від 23.12.2025, малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини, ОСОБА_2 , зареєстрвоаний за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження від 03.10.2025 за даною адресою у батька створено належні умови для проживання малолітньої доньки. ОСОБА_2 є кадровим військовим, перебуває на службі в збройних силах України, за адресою своєю реєстрації перебуває у період наданих вихідних та відпустки, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Виконком районної у місті ради підтвердив встановлений ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наступним чином: з 10:00 кожної суботи до 19:00 неділі з ночівлею з дотриманням розпорядку дня дитини та стану її здоров`я, на дні народження дитини у парні роки, два тижні у період відпустки батька з виїздом за межі міста та України, а також дистанційне спілкування з донькою засобами відеозв`язку за допомогою мобільного присторою дитини не рідше двох разів на тиждень тривалістю не менше 10 хвилин при кожній розмові (а.с.57-58).

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Оцінюючи наданий виконавчого комітету Металургінйої районної у місті ради від 23.12.2025 року №14/01.02-11-4849, суд виходить з того, що зазначений висновок не є обґрунтованим та не містить висновку щодо розв`язання даного спору, не аналізує позовні вимоги та не враховує інтереси дитини.

За таких обставин, суддя вважає, що наданий органом опіки та піклування висновок у даній справі не повинен братися до уваги при вирішенні даного спору.

Встановлюючи порядок побачень батька з донькою суд враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином.

Зважаючи на вік дитини, стан її здоров`я, відсутність у справі відомостей негативного характеру про особу позивача та його ставлення до доньки, службу позивача у Збройних Силах України, що відповідно позбавляє його наявності сталого робочого графіку, доцільним є встановлення наступного порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини:

- побачення з донькою щотижня у вихідні дні (субота або неділя) на період від однієї години до цілої доби, з можливістю проводити час з донькою поза місцем проживання матері ОСОБА_3 ; 

- у разі згоди дитини та з урахуванням її віку – надавати можливість брати дитину до місця проживання ОСОБА_2 з ночівлею; 

- у випадку неможливості проведення особистих зустрічей (через військову службу або інші обставини) забезпечити право на дистанційне спілкування з донькою шляхом відеозв`язку не рідше трьох разів на тиждень, тривалістю не менше 10 хвилин кожна розмова, за допомогою мобільного пристрою матері дитини ОСОБА_3 ; 

- не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні дочки та завчасно попереджати про можливість і причини зміни у визначеному порядку зустрічей.

Наведений вище спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні доньки, на переконання суду, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не буде мати нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та сприятимуть налагодженню довірливих відносин батька із сином.

Суд вважає, що саме наведений порядок спілкування позивача з дитиною є достатнім, таким, що відповідає віковим потребам дитини та принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, та буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання малолітньої доньки.

Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах та в інший час, за погодженням батьків.

Крім того, вказаний графік не обмежуватиме права батька на зустріч та спілкування з дитиною, участі у її вихованні, не порушуватиме права та інтереси дитини щодо можливості спілкування з однолітками у вільний від навчання час, а також враховуватиме права та інтереси матері.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає.

Твердження позивача за зустрічним позовом стосовно наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів спростовуються наявною Довідкою про відсутність заборгованості по аліментах вих. №В-73297606 від 01.10.2025р. за підписом начальника Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг.

Стосовно тверджень представника позивача за зустрічним позовом про фізичне насильство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , систематичні образи та приниження, суд зазначає, що вказані обставини не підтверджені будь-якими належними та допустими доказами, не підтверджуються жодними іншими доказами окрім пояснень позивача. При цьому в поясненнях позивач за зустрічним позовом стверджує, що вказані обставини зможуть підтвердити інші свідки її матір, батько, брат та знайомий ОСОБА_9 проте, вказані особи не були заявлені стороною для проведення їх допиту в якості свідка.

Беручи до уваги те, що позивач за зустрічним позовом не довела належними та допустимими доказами існування обставин, на котрі посилається у позовній заяві, у зв`язку із чим відсутні підстави для встановлення графіку спілкування батька з донькою у приміщенні служби у справах дітей та у присутності представника служби.

Суд зазначає, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних, беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин за яких необхідно обмежити спосіб спілкування батька з донькою, а тому в задоволенні заявлених зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Суд зауважує, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 ).

У зв`язку із задоволенням первісного позову у повному обсязі, із ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати сплачені позивачем при поданні позовної заяви, у розмірі 1211,20грн. 

Проте вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8400грн задоволенню не підлягають, оскільки в порушення вимог ст.137 ЦПК України представником позивача долучено до матеріалів справи лише договір про надання професійної правничої допомоги від 03 вересня 2025 року, проте до матеріалів справи не долучено документи, що свідчать про оплату гонорару, опис наданих послуг, тощо, тому в цій частині вказані вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 7, 141, 153, 157, 158, 159 СК України, ст.ст.8, 13, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини, - задовольнити.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за наступним графіком: 

- побачення з донькою щотижня у вихідні дні (субота або неділя) з 10:00год. кожної суботи до 19:00год. неділі з ночівлею з дотриманням розпорядку дня дитини та стану її здоров`я, з можливістю проводити час з донькою поза місцем проживання матері ОСОБА_3 ;

- у разі згоди дитини та з урахуванням її віку, - надавати можливість брати дитину до місця проживання ОСОБА_2 з ночівлею; 

- у випадку неможливості проведення особистих зустрічей (через військову службу або інші обставини) забезпечити право на дистанційне спілкування з донькою шляхом відеозв`язку не рідше трьох разів на тиждень, тривалістю не менше 10 хвилин кожна розмова, за допомогою мобільного пристрою матері дитини ОСОБА_3 ;

- не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні дочки та завчасно попереджати про можливість і причини зміни у визначеному порядку зустрічей.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сплачений судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом у розмірі 1211,20грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

У задоволенні зустрінчого позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

- відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, юридична адреса: 50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 42; 

- третя особа: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, юридична адреса: 50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 42. 

Суддя: Н. Ю. Вікторович