П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24365/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович 
Суддя-доповідач - Савицька Н.В. 
08 червня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Савицької Н.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Томчука А.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що звернулась до відповідача з вимогою про здійснення перерахунку стажу роботи за період з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" та з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Проте пенсійним органом не було зараховано в подвійному розмірі відповідно до положень ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вищезазначений період роботи позивача, що позивач вважає протиправною бездіяльністю з боку пенсійного органу.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів її роботи з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" та з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, а саме з 24.06.2020, за виключенням періоду з 01.11.2021 по 16.06.2024, протягом якого ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії за вислугою років у зв`язку з зарахуванням після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії), зарахувавши до стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання", з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" у подвійному розмірі, відповідно до положень ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Позивач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 24.06.2020 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримувала пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
З 01.11.2021 позивачеві припинено виплату пенсії за вислугу років в зв`язку з працевлаштуванням на посаду за спецзаконом.
З 17.06.2024 відновлено виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" в зв`язку зі звільненням.
27.06.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із письмовим зверненням (від 04.07.2024 вх. №16690/Д-0600-24), в якому просила здійснити перерахунок стажу роботи за період з 01.01.2004 по 17.06.2024 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.41).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуто звернення згідно Закону України "Про звернення громадян" та надано роз`яснення листом від 25.07.2024 за №18613-16690/Д-02/8-0600/24 (а.с.23).
Згідно матеріалів електронної пенсійної справи періоди трудової діяльності до 01.01.2004 позивачу зараховано до страхового стажу згідно із записами трудової книжки та інших документів, які підтверджують страховий стаж, а з 01.01.2004 за даними системи персоніфікованого обліку.
За матеріалами пенсійної справи страховий стаж позивачки по 31.05.2020, який підтверджено документально становить 36 років 07 місяців 04 дні. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% становить 0,36583.
Крім того, з вказаного листа вбачається, що відповідач не зарахував позивачці стаж роботи з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО, з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО у подвійному розмірі оскільки, як вважає відповідач, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (крім періодів перебування у відпустках по догляду за дитиною або без збереження заробітної плати, а також на курсах підвищення кваліфікації, які враховуються до страхового стажу на загальних підставах, тобто в календарному обчисленні). Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Тому для обчислення розміру пенсії періоди трудової діяльності до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто Законом України "Про пенсійне забезпечення", а з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідач зазначає, що страховий стаж позивачки, підтверджений документально, становить 36 років 7 місяців 4 дні, в тому числі періоди роботи, зокрема у інфекційних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі, а після 01.01.2004 - у одинарному розмірі.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" та з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" є протиправними. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються, зокрема, Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п.2 ч.2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.
Відповідно записів трудової книжки № НОМЕР_1 від 01.08.1990 (а.с.11-14) позивач має стаж роботи:
- з 30.12.1992 по 04.05.1997 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО;
- з 05.03.1997 по 15.05.1998 - на 0,75 ставки на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО;
- з 16.05.1998 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО;
- з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО, який відповідач не зарахував у подвійному розмірі.
Крім того, вказане підтверджується наявними у справі копіями: довідки №89 від 23.06.2020, виданої КНП "Новоград-Волинське міськрайонне територіальне медичне об`єднання" (а.с.16); довідки №90 від 23.06.2020 про підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виданою КНП "Новоград-Волинське міськрайонного територіальне медичне об`єднання" (а.с.17); довідки №96 від 17.06.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.18); довідки №98 від 21.06.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.20); довідки №139 від 30.08.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.21); довідки №140 від 30.08.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.22).
Відповідач не заперечує набуття позивачкою стажу в закладі охорони здоров`я допомоги.
Проте вказує, що страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.
Згідно зі статтею 62 Закону №1058-IV основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказана вище норма Закону України "Про пенсійне забезпечення" кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Щодо доводів пенсійного органу про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" стосується наявного стажу роботи до 01.01.2004, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з п.3 ст.40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Приписами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж ураховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Вимогами п.4 ст.24 Закону №1058-IV установлено, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Апеляційний суд зауважує, що редакція ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час.
При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11.12.2018 у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17. 
Матеріалами справи підтверджується, що стаж роботи позивачки у періоди її роботи з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" та з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" підтверджується записами у трудовій книжці позивачки № НОМЕР_1 від 01.08.1990 (а.с.11-14) та копіями: довідки №89 від 23.06.2020, виданої КНП "Новоград-Волинське міськрайонне територіальне медичне об`єднання" (а.с.16); довідки №90 від 23.06.2020 про підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виданою КНП "Новоград-Волинське міськрайонного територіальне медичне об`єднання" (а.с.17); довідки №96 від 17.06.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.18); довідки №98 від 21.06.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.20); довідки №139 від 30.08.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.21); довідки №140 від 30.08.2024, виданої КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" ЗМР (а.с.22), та відповідно дає право позивачці на зарахування цього стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 21.03.2004 на посаді медсестри по прийому хворих дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання" та з 22.03.2004 по 23.06.2020 на посаді палатної медсестри дорослого інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства "Новоград-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання".
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Савицька Н.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Томчук А.В.