Справа № 161/26720/25 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/534/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного 19 травня 2023 року договору № 002/20466541-CK_SB відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн (максимальна сума кредитного ліміту 200000 грн) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з процентною ставкою 59 % та строком користування -12 місяців. 
Окрім того, 19 червня 2023 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту №3568044-506, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 725,00 грн на строк 24 місяців зі сплатою 0,01% річних та сплатою комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9% щомісячно.
Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Таскомбанк» виконало, надавши кредитні кошти відповідачу у спосіб, передбачений умовами зазначених договорів.
Однак, відповідач належним чином зобов`язання за кредитними договорами не виконував, заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитними коштами не сплатив, внаслідок чого у нього станом на 02.09.2025 року виникла заборгованість. 
Позивач вказував, що розмір заборгованості за кредитним договором №002/20466541-CK_SB від 19.05.2023 року становить 5 831,73 грн, а саме, заборгованість за тілом кредиту – 3000 грн; заборгованість за процентами – 2831,73 грн. 
Заборгованість за договором №3568044-506 від 19.06.2023 року становить 61 764,56 грн: за тілом кредиту – 26725,00 грн ; заборгованість за процентами – 2,99 грн; за комісією – 35036,57 грн.
Загальна сума заборгованості за обоми договорами становить 67 596,29 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у загальному розмірі 32 559,72 грн та судові витрати у розмірі 1 166,63 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в сумі 35036,57 грн.
Звертає увагу, що в самій заяві-договорі №3568044-506 від 19.06.2023 року та в додатку 1 (графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором) є вказані послуги обслуговування кредитної заборгованості та надання кредиту, за які зазначається комісія. Цей документ підписаний відповідачем. 
Зазначає, що підписанням та поданням заяви-договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування». Позичальнику була надана інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту, укладанням та виконанням кредитного договору.
Так, банком, зокрема, але не виключно надаються супутні послуги, за які стягується комісійна винагорода за управління кредитом/комісія за обслуговування кредиту. Вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливо встановлення комісії. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні комісії у розмірі 35 036 грн 57 коп., то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в решті рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що через невиконання відповідачем умов договорів у нього виникла заборгованість у розмірі 32 559,72 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банком не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг, які надаються позичальнику та за які встановлена комісія в розмірі 6,9 % щомісячно, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 35035,57 грн задоволенню не підлягають.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом установлено, що відповідно до укладеного договору № 002/20466541-CK_SB від 19 травня 2023 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки в розмірі 3000 грн, із процентною ставкою 59 % та строком користування -12 місяців. 
Також 19 червня 2023 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту №3568044-506, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 26 725,00 грн на строк 24 місяців зі сплатою 0,01% річних та сплатою комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6,9% щомісячно.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.
Згідно із наданим банком розрахунком станом на 02 вересня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №002/20466541-CK_SB від 19 травня 2023 року становить 5 831,73 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) – 3 000 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) – 2 831,73 грн. 
Станом на 02 вересня 2025 року позивачем нарахована заборгованість за договором №3568044-506 від 19 червня 2023 року в розмірі 61 764,56 грн: - за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) – 26725,00 грн; заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена) – 2,99 грн; заборгованість за комісією (в т.ч. простроченою) – 35 036,57 грн.
За умовами п.1.4 договору від 19 червня 2023 року №3568044-506 передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості): нараховується банком щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду; розраховується за відповідний розрахунковий період у розмірі 6,9% щомісячно від наданої банком суми кредиту (база розрахунку комісії); складає суму 1 844,03 грн, сплачується позичальником щомісячно протягом строку кредиту за відповідний розрахунковий період.
Отже, умовами укладеного між сторонами договору передбачена щомісячна сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості (від суми кредиту).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію. 
Проте, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». На це вказав Верховний Суд, зокрема у постановах від 31.08.2021 у справі № 202/5330/19, від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що заява-договір між АТ «Таскомбанк» та відповідачем про надання кредиту на власні потреби від 19 червня 2023 року №3568044-506 не містить зазначення переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, за які банком встановлена комісія в розмірі 6,9 % щомісячно, є правильним, а позивачем АТ «Таскомбанк» не доведено наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.
За таких обставин положення заяви-договору про надання споживчого кредиту в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 6,9 % щомісячно є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Викладене також відповідає правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії задоволенню не підлягають.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позичальник підписанням кредитного договору, що містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підтвердив, що ознайомлений з відомостями в тому числі, про розмір кредиту, відсоткову ставку, відповідно й усвідомлював необхідність сплати комісії в зазначеному розмірі, оскільки у спірному кредитному договорі не зазначено детального переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, за надання яких справляється вказана комісія.
У своїй апеляційній скарзі позивач наводить приклади цих послуг, однак, такий перелік не зазначений безпосередньо у тексті підписаного сторонами договору (п. 1.4.), тому відсутні підстави для висновку про те, що відповідач був ознайомлений та погодився із такими умовами.
Колегія суддів уважає, що позивач АТ «Таскомбану» не зазначав при зверненні до суду та не довів факту надання відповідачу додаткових послуг з обслуговування кредиту, за які може бути стягнута окрема щомісячна плата (комісія). При цьому, дії банку, пов`язані з веденням кредитної лінії чи касово-розрахунковим обслуговуванням, не можуть розглядатися як «додаткові послуги», оскільки є невід`ємною складовою банківського обслуговування, що здійснюється з ініціативи банку для забезпечення належної якості надання фінансових послуг та їх зворотності.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2023 року є законним та обґрунтованим.
Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким судом надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, фактично зводяться до переоцінки доказів, а також власного тлумачення правових норм. 
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 25 травня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2026 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий-суддя

Судді: