Справа № 307/523/26
Провадження № 2/307/212/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року        м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області 
у складі головуючої - судді Сас Л.Р.,
секретар судового засідання Семко А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кустрьо М.М. від імені позивачки пред`явив до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
В обґрунтування позову представник позивачки посилався на те, що позивачка зареєструвала шлюб із відповідачем 03 листопада 2009 року, під час перебування у якому у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За період перебування у шлюбі з відповідачем вони побудували житловий будинок на земельній ділянці його батьків, але останні шість місяців сторони проживають окремо, позивачка переїхала проживати до своїх батьків, а відповідач до своїх.
На початку листопада 2025 року позивачка забрала дітей і вони проживають разом з нею у Чеській Республіці. 
Відповідач раніше працював і вносив свій внесок у матеріальне забезпечення їхньої сім`ї, однак останнім часом він не працює, почав зловживати алкогольними напоями, влаштовує сварки та постійно погрожує.
Позивачка подала заяву про розірвання шлюбу, справа перебуває на розгляді у Тячівському районному суді Закарпастької області. 
За час окремого проживання батько дітей у добровільному порядку жодної матеріальної допомоги на утримання спільних дітей не надає, не цікавиться їхнім вихованням та матеріальним утриманням.
Діти перебувають на повному утриманні позивачки та її батьків. Для забезпечення нормальних матеріально-побутових потреб спільних дітей позивачка змушена заробляти самостійно та багато працювати. 
Відповідач рівною мірою як і позивачка, має обов`язок перед дітьми щодо їх утримання та виховання, він має таку можливість, оскільки є молодим за віком, працездатний, інших утриманців не має, але у добровільному порядку цього обов`зку не виконує.
Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Кустрьо М.М. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за їх із позивачем відсутності та підтримання позовних вимог.
Відповідач  ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за його відсутності. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. 
Із копій паспортів, свідоцтв про народження, одруження та довідки, виданої виконкомом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 903 від 26.12.2025 відомо, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають із позивачкою та перебувають на повному її утриманні (а. с. 4, 5, 8, 9, 11, 12, 14, 16).
Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. 
Згідно ст. 181 цього Кодексу, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дітей той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом;  якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
При цьому, частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дітей, відтак є підстави присудити кошти на їх утримання (аліменти) у  розмірі відповідної частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Щодо заявлених вимог позивачки щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на двох дітей у розмірі частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, суд зазначає наступне.
Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Таким чином, законодавством встановлено гарантований мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у разі звернення до суду з такими вимогами.
Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» у 2026 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2817 гривень;  дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
При призначенні розміру аліментів судом враховано те, що відповідач є особою працездатного віку, відтак має можливість працевлаштуватися, отримувати дохід та виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей, доказів, які б свідчили про незадовільний стан його здоров"я, а також докази про зміну сімейного стану та наявність на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні.
Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про присудження аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 цього Кодексу, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Ураховуючи те, що позивачка на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів і її позов задоволено, судовий збір у розмірі 1 331,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_2 , уродженця с. Лопухово Тячівського району Закарпатської області у користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу),  але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2026 року до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
У решті частині позову про стягнення аліментів відмовити за недоведеністю позовних вимог.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць в розмірі 6 000 грн. допустити до негайного виконання.
Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 1 331, 20 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Представник позивачки: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , який проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2026 року.

Суддя          Л.Р.Сас