н\п 2/490/749/2026 Справа № 490/7584/25

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря судового засідання Могила Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виділ частки із спільного майна,-
ВСТАНОВИВ:
15.09.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виділ частки із спільного майна.
В обгрунтування позову зазначено, що позивачка на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. за № 427 від 17 квітня 2024 року позивачка є власником 11/100 частки будинку АДРЕСА_1 літ. А-1-2 загальною площею 367,4 кв.м., житловою площею 215,6 кв.м., до якого примикають: сарай за літ. Д; сарай-вбиральня за літ. К1; гараж за літ. М2; вбиральня за літ. У; сарай за літ. У1; сарай за літ. Ф2; сарай за літ. Ю1; навіс за літ. Ю2; огорожа за №№ 1, 10, 12, 15, 16, 17; споруди за № 4, 5, 6, 7, ІІ, ІV. У відповідності до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28 червня 2025 року за параметрами пошуку АДРЕСА_1 , окрім прав позивачки, зареєстровані наступні речові права: - 1/1 частка нежитлового приміщення, в житловому будинку літ. Б-1 загальною площею 59,3 кв. м., адреса - АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_9 ; - житловий будинок літера А-1-2 загальною площею 144 кв.м., житловою площею 98,4 кв.м, з мансардою, кам`яний, сарай літера Д, сарай цегляний літера Ю', сходи № 18, адреса - АДРЕСА_3 , власник - ОСОБА_2 (розмір частки не вказаний). Підставою реєстрації, крім іншого зазначено рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1180 від 24 листопада 2021 року про присвоєння адреси; - 1/1 частки нежитлових приміщень частини адміністративної будівлі літ. А-2 (частина І поверху, ІІ поверху, підвалу та сходинкових клітин) загальною площею 623,1 кв.м., адреса – АДРЕСА_4 , власник - ОСОБА_10 ; - 1/1 частки нежитлового приміщення в підвалі житлового будинку літ. А-2, загальною площею 46,2 кв.м., адреса - АДРЕСА_5 , власник - ОСОБА_11 . 3. Крім того, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перенесені наступні відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо зареєстрованих прав власності на домоволодіння будинку АДРЕСА_1 : - 1/10 частка зареєстрована за ОСОБА_3 ; - 1/10 частка зареєстрована за ОСОБА_4 . У відповідності до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 18 травня 2023 року станом на 28 грудня 2012 року у реєстрі прав власності на нерухоме були зареєстровані, але не перенесені до реєстру речових прав на нерухоме майно, наступні права власності на домоволодіння будинку АДРЕСА_1 :: - 6/25 частки зареєстрована за ОСОБА_5 ; - 2/25 частки зареєстрована за ОСОБА_6 ; - 2/25 частки зареєстрована за ОСОБА_7 ; Окремо зазначено, що 29/100 частки домоволодіння надана нова адреса згідно рішенню виконкому Миколаївської міськради № 1936 від 28 жовтня 2005 року, вказана частка, станом на 28 грудня 2012 року була зареєстрована за ОСОБА_8 . 5. Виходячи з вказаної інформації (див. п.2-4 цього позову) щодо суб`єктів речових прав на нерухоме майно будинку АДРЕСА_1 , а також те, що рішення міської ради про присвоєння нових адрес АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 не припиняють спільні права на домоволодіння, позивачкою був визначений суб`єктивний склад відповідачів у цій справі. Згідно висновку з незалежної оцінки № Н25-337 від 20 серпня 2025 року складеного експертом Фірсовою Л.Т - ТОВ «Хом Інвест», вартість 11/100 частини домоволодіння належної позивачки становить 34 407,35 грн. виходячи з загальної площі будинку домоволодіння 380,7 кв.м. Поряд з тим, до розрахунку площ технічної документації ММБТІ були правильно внесені відомості щодо нової адреси АДРЕСА_6 (29/100 частки), зареєстрованої у старому реєстрі прав власності на нерухоме майно до 01 січня 2013 року за ОСОБА_8 , але ж технічна документація не враховує відомості щодо частини домоволодіння, загальною площею 144,0 кв.м. зареєстрованої за ОСОБА_2 , якій присвоєна нова адреса АДРЕСА_3 . Отже, оскільки у даному випадку рішення міськради про присвоєння адреси АДРЕСА_3 не припиняє спільні права на об`єкт нерухомості, розрахункова площа об`єкту поділу має становитиме суму площ, що враховує і адресу АДРЕСА_3 , тобто 380,7 + 144,0 = 524,7 кв.м. З вказаного розрахунку площа ідеальної частки заявленої позивачкою до виділу, а саме 55,7 кв.м. будинку становить співвідношення 55,7/524,7 = 0,11 або 11/100, що повністю відповідає її частці зареєстрованій у реєстрі речових прав, а виділ не потребує зміни ідеальних часток інших співвласників та вирішення питання компенсацій. Згідно технічного паспорту ММБТІ вбачається, що гараж літ. М2 площею 25,2 кв.м., сарай літ. Ф2 площею 4,5 кв.м., навіс літ. Ю2 площею 3,1 кв.м. є приналежними спорудами (речами) до частки основної речі загальною площею 55,7 кв.м. належної позивачці від будинку літ. А-1. Останнє не впливає на розрахунок судового збору за подання цього позову, оскільки збільшення вартості майна заявленого до виділу становить лише 27%, або 9 290.00 грн, що у сумі з 34 407,35 становить 43 697,35 грн.
Враховуючи викладене, просить суд виділити у власність ОСОБА_1 із спільної часткової власності у домоволодінні будинку АДРЕСА_1 наступне майно: - житловий будинок літ. А-1 – загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., до складу якого входять: коридор літ. А1-1 площею 4,7 кв.м., житлова кімната літ. А1-2 площею 19,8 кв.м., житлова кімната літ. А1-3 площею 21,7 кв.м., ванна літ. А1-4 площею 3,9 кв.м., кухня літ. А1-5 площею 5,6 кв.м.; - гараж літ. М2 площею 25,2 кв.м.; - сарай літ. Ф2 площею 4,5 кв.м.; - навіс літ. Ю2 площею 3,1 кв.м. Припинити право спільної часткової власності на вказане майно
Ухвалою судді від 18.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали та призначено проведення підготовчого засідання.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про наявність поважних причин, які перешкоджають участі в судовому засіданні суд не повідомили, своїми правами на надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову та пред`явлення зустрічного позову, не скористалися.
19.01.2026 року Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі .
У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. за № 427 від 17 квітня 2024 року позивачка є власником 11/100 частки будинку АДРЕСА_1 літ. А-1-2 загальною площею 367,4 кв.м., житловою площею 215,6 кв.м., до якого примикають: сарай за літ. Д; сарай-вбиральня за літ. К1; гараж за літ. М2; вбиральня за літ. У; сарай за літ. У1; сарай за літ. Ф2; сарай за літ. Ю1; навіс за літ. Ю2; огорожа за №№ 1, 10, 12, 15, 16, 17; споруди за № 4, 5, 6, 7, ІІ, ІV.
У відповідності інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28 червня 2025 року за параметрами пошуку АДРЕСА_1 , окрім прав позивачки, зареєстровані наступні речові права: - 1/1 частка нежитлового приміщення, в житловому будинку літ. Б-1 загальною площею 59,3 кв. м., адреса - АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_9 ; - житловий будинок літера А-1-2 загальною площею 144 кв.м., житловою площею 98,4 кв.м, з мансардою, кам`яний, сарай літера Д, сарай цегляний літера Ю', сходи № 18, адреса - АДРЕСА_3 , власник - ОСОБА_2 (розмір частки не вказаний). Підставою реєстрації, крім іншого зазначено рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1180 від 24 листопада 2021 року про присвоєння адреси; - 1/1 частки нежитлових приміщень частини адміністративної будівлі літ. А-2 (частина І поверху, ІІ поверху, підвалу та сходинкових клітин) загальною площею 623,1 кв.м., адреса – АДРЕСА_4 , власник - ОСОБА_10 ; - 1/1 частки нежитлового приміщення в підвалі житлового будинку літ. А-2, загальною площею 46,2 кв.м., адреса - АДРЕСА_5 , власник - ОСОБА_11 . 3. Крім того, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перенесені наступні відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо зареєстрованих прав власності на домоволодіння будинку АДРЕСА_1 : - 1/10 частка зареєстрована за ОСОБА_3 ; - 1/10 частка зареєстрована за ОСОБА_4 . 
У відповідності до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 18 травня 2023 року станом на 28 грудня 2012 року у реєстрі прав власності на нерухоме були зареєстровані, але не перенесені до реєстру речових прав на нерухоме майно, наступні права власності на домоволодіння будинку АДРЕСА_1 :: - 6/25 частки зареєстрована за ОСОБА_5 ; - 2/25 частки зареєстрована за ОСОБА_6 ; - 2/25 частки зареєстрована за ОСОБА_7 ; Окремо зазначено, що 29/100 частки домоволодіння надана нова адреса згідно рішенню виконкому Миколаївської міськради № 1936 від 28 жовтня 2005 року, вказана частка, станом на 28 грудня 2012 року була зареєстрована за ОСОБА_8 .
Згідно висновку № Н25-336 від 20 серпня 2025 року складеного експертом ОСОБА_12 ТОВ «Хом Інвест», за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділений. Так, згідно технічного висновку та технічного паспорту ММБТІ встановлено, що у фактичному користуванні позивачки знаходиться частина домоволодіння з відокремленим входом у двір на території якого розташовані: - житловий будинок літ. А-1 – загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., до складу якого входять: коридор літ. А1-1 площею 4,7 кв.м., житлова кімната літ. А1-2 площею 19,8 кв.м., житлова кімната літ. А1-3 площею 21,7 кв.м., ванна літ. А1-4 площею 3,9 кв.м., кухня літ. А1-5 площею 5,6 кв.м.; -гараж літ. М2 площею 25,2 кв.м.; - сарай літ. Ф2 площею 4,5 кв.м.; - навіс літ. Ю2 площею 3,1 кв.м.
Дворова територія за схемою, що додається до позову знаходиться в особистому користуванні ОСОБА_1 .
Згідно висновку з незалежної оцінки № Н25-337 від 20 серпня 2025 року складеного експертом Фірсовою Л.Т - ТОВ «Хом Інвест», вартість 11/100 частини домоволодіння належної позивачки становить 34 407,35 грн. виходячи з загальної площі будинку домоволодіння 380,7 кв.м
Відповідно до розрахунку площ технічної документації ММБТІ були правильно внесені відомості щодо нової адреси АДРЕСА_6 (29/100 частки), зареєстрованої у старому реєстрі прав власності на нерухоме майно до 01 січня 2013 року за ОСОБА_8 , але ж технічна документація не враховує відомості щодо частини домоволодіння, загальною площею 144,0 кв.м. зареєстрованої за ОСОБА_2 , якій присвоєна нова адреса АДРЕСА_3 .
Згідно технічного паспорту ММБТІ вбачається, що гараж літ. М2 площею 25,2 кв.м., сарай літ. Ф2 площею 4,5 кв.м., навіс літ. Ю2 площею 3,1 кв.м. є приналежними спорудами (речами) до частки основної речі загальною площею 55,7 кв.м. належної позивачці від будинку літ. А-1.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно частин першої та другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, ввстановлених законом.
Відповідно до статті 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
У разі виділу співвласникам у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належать мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також маже мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Положеннями п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55, (надалі - Інструкція), встановлено, що Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 19.12.2018 року у справі №1301/362/2012 системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18).
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).
Відповідно до статті 364 ЦК України , у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюються два самостійних об`єкта майна.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст. 382 ЦК України).
Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ нерухомого майна в натурі учасникам спільної часткової власності на вказане майно може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену її частину із самостійним виходом або в разі, коли є технічна можливість переобладнання квартири в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування таким будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомості відповідно до часток співвласників, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.03.2023 в рамках справи № 296/1402/20).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06.11.2023, погоджуючись з висновком судів попередніх інстанцій у справі №707/2516/18, зауважила, що під час поділу будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, на окремі частки, розглядаючи варіанти такого поділу на підставі наданих висновків відповідної технічної експертизи, суд має сукупно враховувати, керуючись принципом розумності, певний перелік ключових критеріїв: 1) відповідність такого поділу найкращим інтересам сторін спору; 2) наближеність кінцевого результату такого поділу до ідеальних часток кожного із співвласників будинку; 3) забезпечення можливості експлуатації частин будинку після його поділу як окремих об`єктів нерухомості; 4) мінімальний обсяг переобладнань будинку, затрат матеріального характеру та фізичних зусиль, які необхідні для реалізації відповідного поділу (постанова Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №454/2215/14).
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що майно, яке належить позивачу на праві спільної часткової власності, фактично можливо виділити, оскільки складає окреме ізольоване приміщення з окремим входом, та окремими функціональними приміщеннями - кухнею та санвузлом.
Відтак, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а позов таким що підлягає задоволенню .
Відповідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову, вимог про стягнення судового збору з відповідачів позивачем суду не заявлено.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виділ частки із спільного майна - задовольнити.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 11/100 часток із спільної часткової власності у праві спільної часткової власності на житловий будинок з житловими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що складається з: - житловий будинок літ. А-1 – загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., до складу якого входять: коридор літ. А1-1 площею 4,7 кв.м., житлова кімната літ. А1-2 площею 19,8 кв.м., житлова кімната літ. А1-3 площею 21,7 кв.м., ванна літ. А1-4 площею 3,9 кв.м., кухня літ. А1-5 площею 5,6 кв.м.; - гараж літ. М2 площею 25,2 кв.м.; - сарай літ. Ф2 площею 4,5 кв.м.; - навіс літ. Ю2 площею 3,1 кв.м.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з житловими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гуденко О.А.