ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року   Справа № 906/50/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Мельник О.В.
судді Петухов М.Г.
секретар судового засідання Новосельська О.В.
за участю представників сторін:
позивача: Клімак З.К. 
відповідача: Костюкович В.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.04.2026 у справі №906/50/26 (суддя Машевська О.П.,м.Житомир, повний текст складено 08.04.2026)
за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
про зобов`язання вчинити певні дії

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" здійснити перерахунок вартості послуг з розподілу природного газу за 2025 рік по об`єкту "Когенераційна установка за адресою вул.Жуйка,12" шляхом виключення річної замовленої потужності обсягу 765 775 куб.м природного газу, а також зобов`язати зарахувати суму надмірно сплачених коштів у розмірі 1 562 181,00 грн в рахунок подальших оплат за послуги з розподілу природного газу. 
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.04.2026 у справі №906/50/26 у позові Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" здійснити перерахунок вартості послуг з розподілу природного газу за 2025 рік по об`єкту "Когенераційна установка за адресою вул.Жуйка,12" шляхом виключення річної замовленої потужності обсягу 765 775 куб.м природного газу, а також зобов`язати зарахувати суму надмірно сплачених коштів у розмірі 1 562 181 грн в рахунок подальших оплат за послуги з розподілу природного газу, відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 08 квітня 2026 року у справі №906/50/26 скасувати повністю. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради задовольнити в повному обсязі. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.04.26 у справі № 906/50/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 03 червня 2026 року.
25 травня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 08.04.2026 у справі № 906/50/26 без змін.
В судовому засіданні 03.06.2026 представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення.
Представник відповідача в судовому засіданні 03.06.2026 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. 
Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції встановив, що між КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради та ТОВ «Газорозподільні мережі України» діють договірні відносини з розподілу природного газу на підставі типового договору розподілу природного газу, до умов якого позивач приєднався 01.09.2023. Судом встановлено, що 31.01.2025 позивач звернувся до відповідача із заявами про приєднання нового об`єкта - когенераційної установки за адресою м. Житомир, вул. Жуйка, 12, а також самостійно визначив та замовив величину річної замовленої потужності на 2025 рік в обсязі 765 775 куб. м та на 2026 рік в обсязі 1 150 800 куб. м. На підставі цих заяв відповідач включив новий об`єкт до договору розподілу природного газу та здійснював нарахування плати за послуги розподілу виходячи із замовленої позивачем потужності.
Поряд з цим, суд першої інстанції також встановив, що новий об`єкт був фізично підключений до газорозподільної системи, на ньому був встановлений комерційний вузол обліку природного газу, а в січні 2025 року здійснено пуск газу, що підтверджується актами та показниками лічильника. При цьому за січень 2025 року було зафіксовано фактичне споживання природного газу в обсязі 5,23 куб. м. Водночас у період з 10 липня по 15 вересня 2025 року, який Кодексом газорозподільних систем визначений як строк для подання заявки на уточнення (зменшення або збільшення) річної замовленої потужності, позивач до відповідача із відповідною заявою не звертався. Лише 24.11.2025 позивач подав лист про перерахунок послуги розподілу природного газу та про неврахування раніше замовленої потужності у зв`язку з тим, що когенераційна установка не була введена в експлуатацію та фактично не споживала газ.
Оцінивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що послуга з розподілу природного газу полягає не лише у фактичному транспортуванні газу, а й у забезпеченні цілодобового доступу об`єкта споживача до газорозподільної системи та можливості у будь-який момент розпочати газоспоживання. Оскільки новий об`єкт був підключений до газорозподільної системи, включений до договору розподілу та забезпечений доступом до мережі, відповідач належним чином надавав послугу розподілу природного газу незалежно від фактичного обсягу його споживання. Суд критично оцінив доводи позивача про те, що невведення когенераційної установки в експлуатацію свідчить про ненадання послуги розподілу, оскільки матеріали справи підтверджують фізичне підключення об`єкта до мережі та здійснення пуску природного газу.
Крім того, суд зазначив, що величина річної замовленої потужності на 2025 рік була визначена саме за заявою позивача від 31.01.2025, а право на її коригування могло бути реалізоване шляхом подання відповідної заявки у встановлений Кодексом газорозподільних систем строк. Оскільки позивач цим правом не скористався, дії відповідача щодо визначення та застосування замовленої потужності в обсязі 765 775 куб.м. були визнані такими, що відповідають вимогам Кодексу ГРМ та умовам договору. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснювати перерахунок вартості послуг розподілу природного газу за 2025 рік та зараховувати сплачені кошти в рахунок майбутніх платежів, а тому відмовив у задоволенні позову.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач посилається на те, що відповідач безпідставно включив до річної замовленої потужності обсяг 765 775 куб. м. природного газу щодо об`єкта «Когенераційна установка» за адресою: м. Житомир, вул.Жуйка, 12, унаслідок чого позивачем було надмірно сплачено 1 562 181,00 грн за послуги розподілу природного газу. На переконання апелянта, відповідач фактично не надавав послугу розподілу природного газу на зазначений об`єкт, оскільки цей об`єкт не був прийнятий в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що встановлення лічильника та здійснення пуску газу є доказами введення когенераційної установки в експлуатацію. На його думку, такі обставини лише свідчать про проведення окремих технічних заходів і не підтверджують виконання вимог законодавства у сфері будівництва та безпеки газопостачання. Скаржник наголошує, що відповідач не надав жодного документа, який би підтверджував прийняття об`єкта в експлуатацію, зокрема акта введення об`єкта в експлуатацію, акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, акта прийняття комерційного вузла обліку в експлуатацію та інших документів, які відповідно до Кодексу газорозподільних систем є обов`язковими для підключення нового об`єкта до газорозподільної мережі та укладення договору розподілу природного газу.
Позивач стверджує, що навіть за умов спрощеного порядку приєднання когенераційних установок оператор газорозподільної системи був зобов`язаний отримати документи про введення в експлуатацію внутрішніх мереж газопостачання, забезпечити введення вузла обліку в експлуатацію, оформити необхідні акти та здійснювати пуск газу лише після виконання встановлених законодавством вимог. Водночас відповідач, на думку апелянта, уклав договір розподілу природного газу та здійснив підключення об`єкта з порушенням визначеного нормативними актами порядку.
Скаржник також заперечує висновок суду про те, що акти надання послуг розподілу природного газу підтверджують фактичне надання послуги щодо когенераційної установки. Позивач зазначає, що сам факт включення об`єкта до переліку об`єктів газопостачання в актах не свідчить про надання послуги, оскільки показники лічильника залишалися незмінними, а відбір природного газу фактично не здійснювався. Крім того, відповідач не довів, що забезпечував для нового об`єкта відповідну річну замовлену потужність у розмірі 765 775 куб. м природного газу.
Окремо апелянт звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів визначення величини річної замовленої потужності окремо щодо нового об`єкта, як цього вимагає Кодекс ГРМ, а також не підтвердив наявність необхідної технічної, вільної чи резервної потужності для забезпечення такого обсягу розподілу природного газу. На думку скаржника, відповідач не довів, що здійснював передбачені законодавством процедури взаємодії з оператором газотранспортної системи щодо резервування та забезпечення відповідної потужності, не надав доказів повідомлення оператора ГТС про збільшення замовленої потужності та не підтвердив джерело забезпечення такого обсягу потужності.
Поряд з цим, позивач також посилається на недобросовісну поведінку відповідача. Позивач зазначає, що відповідач формував акти надання послуг та нараховував плату за послуги розподілу природного газу щодо об`єкта, який не був введений в експлуатацію та на який, відповідно до чинного законодавства, розподіл природного газу не міг здійснюватися. При цьому відповідач скористався неналежним виконанням посадових обов`язків окремими працівниками позивача, які зверталися із заявами щодо включення когенераційної установки до договору розподілу природного газу та погоджували відповідні документи. За результатами проведеного службового розслідування дії таких працівників були визнані неналежними, а надання послуги розподілу природного газу щодо цього об`єкта фактично таким, що не відбулося.
З огляду на наведене апелянт вважає, що відповідач безпідставно отримував оплату за послугу, яка фактично не надавалася, порушив принципи справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з розподілу природного газу за 2025 рік щодо об`єкта «Когенераційна установка» за адресою вул. Жуйка, 12 шляхом виключення річної замовленої потужності в обсязі 765 775 куб. м. природного газу, а також про зарахування надмірно сплачених коштів у сумі 1 562 181 грн у рахунок майбутніх платежів за послуги розподілу природного газу. На думку відповідача, вирішальним для правильного розгляду спору є встановлення наявності або відсутності передбачених законом підстав для перерахунку річної замовленої потужності та відповідного коригування розрахунків між сторонами.
Відповідач наголошує, що відповідно до пункту 3 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем підставою для виникнення в оператора газорозподільної системи обов`язку здійснити перерахунок річної замовленої потужності є подання непобутовим споживачем заявки на уточнення (збільшення або зменшення) величини замовленої річної потужності в період з 10 липня по 15 вересня відповідного календарного року. Заявки, подані раніше або пізніше встановленого строку, не розглядаються та вважаються неподаними. Відповідач стверджує, що системний аналіз положень Кодексу газорозподільних систем та Типового договору розподілу природного газу свідчить про відсутність будь-яких інших підстав для перерахунку річної замовленої потужності, окрім своєчасно поданої споживачем заявки на її уточнення.
Відповідач зазначає, що листом від 31.01.2025 позивач самостійно замовив щодо об`єкта «Когенераційна установка» річну замовлену потужність на 2025 рік у розмірі 765 775 куб. м. При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується самим позивачем, у передбачений Кодексом строк позивач не подавав заявки про уточнення або зменшення замовленої потужності. За таких обставин, на думку відповідача, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.
Також у відзиві відповідач звертає увагу на те, що надання послуг з розподілу природного газу підтверджується актами наданих послуг, підписаними сторонами. Відповідач зазначає, що факт належного надання послуг з розподілу природного газу, у тому числі щодо об`єкта «Когенераційна установка», підтверджується актами за період з січня по жовтень 2025 року, які були підписані позивачем без будь-яких зауважень чи заперечень. На думку відповідача, ці документи свідчать про належне виконання ним своїх зобов`язань та забезпечення доступу позивача до замовленої потужності.
Окремо відповідач заперечує доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку укладення договору розподілу природного газу, відсутності введення об`єкта в експлуатацію, недобросовісності при формуванні актів наданих послуг, неналежного виконання працівниками позивача своїх обов`язків під час підписання таких актів, а також щодо відсутності доказів надання величини потужності та повідомлення оператора газотранспортної системи. Відповідач вважає, що ці твердження не підтверджені жодними доказами, виходять за межі предмета спору та не охоплюються підставами позову, які були заявлені під час розгляду справи судом першої інстанції. Зазначені доводи, на думку відповідача, не можуть бути предметом оцінки апеляційного суду, оскільки фактично становлять нові підстави спору, які не заявлялися позивачем у встановленому процесуальним законом порядку.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією, врегульовано Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, а також постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".
Пунктом 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).
За змістом положень частини 1 статті 37 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП, від 30 вересня 2015 року № 2498 в порядку, визначеному цим розділом.
Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Пунктом 5 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього кодексу.
За змістом пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
01 вересня 2023 року на підставі заяви-приєднання № LF00NT023 Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу, що не є побутовим споживачем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 ( з наступними змінами та доповненнями) (далі - договір) (а.с. 9-16 на звороті).
Згідно з п.1.1 договору цей договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494.
За умовами п.п.2.1, 2.2 договору Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.
Відповідно до п.2.3 договору, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.
Згідно з п.5.4 договору порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього договору.
Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
За положеннями п.п.6.3, 6.4 договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
В п.6.6 договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Згідно з п.6.8 договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Договір укладається на невизначений строк (п.12.1 договору).
Таким чином, позивачу був присвоєний персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС код) 56XR000Z9JLF00N, а відносини з розподілу природного газу врегульовані договором від 01.09.2023 № LF00NT023.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ (в редакції з 12.10.2019) газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.
Відповідно до пунктів 1, 2 та 3 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.
Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).
Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).
Житомирська філія ТОВ "Газорозподільні мережі України", як Оператор ГРМ у додатку до Акту про надання послуги з розподілу природного газу від 30.09.2024 на виконання вимог пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем проінформувала Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктів підприємства за попередній газовий рік ( з 1 жовтня 2023 по 30 вересня 2024), який склав 49 844 444,41 м.куб. Одночасно вказано, що зазначений обсяг споживання газу буде використаний за основу для проведення розрахунку річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У переліку об`єктів споживача за № 9 значиться котельня ЖТКЕ, м.Житомир, вул. Жуйка, 12 (вул. Жуйка, 12а) (а.с.26-27). 
Згідно абз. 7 п. 5 гл. 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем у випадку приєднання нового об`єкта (об`єктів) споживача, що не є побутовим (за умови наявності інших об`єктів з періодом експлуатації не менше одного повного газового року), величина річної замовленої потужності та фактичне використання такої потужності визначаються по цьому об`єкту (об`єктах) споживача окремо. По інших об`єктах споживача величина річної замовленої потужності та фактичне використання такої потужності визначаються сумарно по всіх об`єктах.
Відповідно до абз. 2 п. 5 гл. 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем річна замовлена потужність нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки. При цьому такий споживач має право одноразово подати Оператору ГРМ заяву на зміну величини річної замовленої потужності на другий (наступний) календарний рік з 01 жовтня по 20 жовтня року, що передує наступному календарному року.
31 січня 2025 року Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради звернулося з листом № 425/23 до Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про надання величини річної замовленої потужності на 2025 на об`єкт у м. Житомирі, вул. Жуйка,12 (вул. Жуйка, 12а), когенерація, точка обліку РК-6 Жуйка,12 (Жуйка, 12а) в обсязі 765775 м.куб (а.с.20).
31 січня 2025 року Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради звернулося з листом № 426/23 до Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про надання величини річної замовленої потужності на 2026 на об`єкт у м.Житомирі, вул. Жуйка,12 (вул. Жуйка, 12а), когенерація, точка обліку РК-6 Жуйка,12 (Жуйка, 12а) в обсязі 1150800 м.куб. (а.с.26).
31 січня 2025 року Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради звернулося з листом № 430/23 до Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про приєднання до договору розподілу природного газу № LF00NT023 від 01.09.2023 об`єкту за адресою: м. Житомир, вул. Жуйка,12, когенерація, з 01.01.2025 року (а.с.19). 
Когенераційна установка - комплекс обладнання, що працює за способом комбінованого виробництва електричної і теплової енергії або перетворює скидний енергетичний потенціал технологічних процесів в електричну та теплову енергію (Закон України " Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу" від 05.04.2005 № 2509-IV). Аналогічне визначення поняття когенераційна установка містить Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 № 2633-IV. 
Відповідно до п. 2 розділу IV Правил технічної експлуатації систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики України від 21 жовтня 2024 року №402 на об`єктах виробничого призначення перед введенням їх в експлуатацію мають бути проведені пусконалагоджувальні роботи. Акт приймання об`єкта системи газопостачання для проведення пусконалагоджувальних робіт складається за формою, наведеною у додатку 6 до цих Правил. Згідно з п.3 розділу IV цих Правил підключення (врізання) до діючої ГРМ здійснюється Оператором ГРМ. Згідно з п. 5. розділу IV цих Правил пуск природного газу до системи газопостачання прийнятої в експлуатацію після завершення її будівництва, реконструкції або капітального ремонту виконується Оператором ГРМ.
За умовою п.2.2 Договору від 01.09.2023 № LF00NT023 обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.
Згідно з актом №2099 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.01.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де за №1 внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 №3404655686 з кінцевими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 5,23 м.куб (а.с.32-34). Згідно Акту №ЖИТ002099 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.01.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,61 м.куб на загальну суму 8603844,05 грн (а.с.57 на звороті). 
Згідно з актом №4203 приймання - передачі природного газу (фактично про надані послуги з розподілу природного газу) від 28.02.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де за №1 внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 № 3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.34 на звороті – 35 на звороті). Згідно Акту №ЖИТ004203 про надані послуги з розподілу природного газу від 28.02.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,57 м.куб на загальну суму 8603843,196 грн (а.с.57). 
Згідно з актом №6303 приймання - передачі природного газу (фактично про надані послуги з розподілу природного газу) від 31.03.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 № 3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.36-37). Згідно Акту №ЖИТ006303 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.03.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,65 м.куб та перевищення річної замовленої потужності встановленої споживачем для нових об`єктів споживача в обсязі 24269,59 на загальну суму 8658305,09 грн (а.с.56 на звороті). 
Згідно з актом №7677 приймання - передачі природного газу ( фактично про надані послуги з розподілу природного газу) від 30.04.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 № 3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.38-39). Згідно Акту №ЖИТ007677 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.04.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,58 м.куб на загальну суму 8603843,99 грн (а.с.56). 
Згідно з актом №10483 приймання - передачі природного газу ( фактично про надані послуги з розподілу природного газу) від 31.05.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 № 3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.40-42). Згідно Акту №ЖИТ010483 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.05.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,64 м.куб на загальну суму 8603844,11грн (а.с.55 на звороті). 
Згідно з актом №12051 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.06.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 №3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.42 на звороті – 44). Згідно Акту №ЖИТ012051 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.06.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,60м.куб на загальну суму 8603844,02 грн (а.с.55). 
Згідно з актом №14248 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.07.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 №3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.44 на звороті – 46). Згідно Акту №ЖИТ014248 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.07.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,61м.куб на загальну суму 8603844,05 грн (а.с.54 на звороті). 
Згідно з актом №16419 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.08.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 №3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.46 на звороті – 48). Згідно Акту №ЖИТ016419 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.08.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4217570,61 м.куб на загальну суму 8603844,05 грн (а.с.54). 
Згідно з актом №18250 про фактичний обсяг спожитого ( протранспортованого газу (фактично про надані послуги з розподілу природного газу) від 30.09.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача , де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 № 3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.48 на звороті -50). Згідно Акту №ЖИТ018250 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.09.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4237382,62 м.куб на загальну суму 8644260,54 грн (а.с. 53 на звороті). 
Згідно з актом №21145 приймання-передачі природного газу (фактично про надані послуги з розподілу природного газу) від 31.10.2025 споживач Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради отримав послугу розподілу природного газу до об`єктів споживача, де внесено когенераційна установка РК-6, м. Житомир, вул. Жуйка,12а , лічильник "DELTA SE" G-160 № 3404655686 з кінцевими та початковими показниками 49,5 та фактичним обсягом споживання природного газу 0,00 м.куб (а.с.50 на звороті – 52 на звороті). Згідно Акту №ЖИТ021145 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.10.2025, Комунальне підприємство отримало послуги з розподілу природу газу в обсязі 4237388,60 м.куб на загальну суму 8644260,50 грн (а.с.53). 
Згідно пункту 10 глави 6 розділу VI Кодексу Газорозподільних систем, надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що встановлені у справі обставини дають достатні підстави для критичної оцінки доводів позивача про те, що відсутність документального підтвердження введення в експлуатацію когенераційної установки за адресою: м. Житомир, вул. Жуйка, 12 (точка обліку РК-6 Жуйка, 12), автоматично свідчить про неотримання послуг з розподілу природного газу протягом 2025 року. Така позиція позивача ґрунтується на неправильному ототожненні факту введення об`єкта в експлуатацію з фактом надання оператором газорозподільної системи послуг з розподілу природного газу, хоча зазначені обставини мають різну правову природу та регулюються різними нормативними приписами. Матеріалами справи підтверджується, що на вказаному об`єкті було встановлено вузол комерційного обліку природного газу - лічильник «DELTA SE» G-160 № 3404655686, а також здійснено щонайменше пуск природного газу до системи газопостачання нового об`єкта в обсязі 5,23 м3. Сам факт виконання зазначених дій свідчить про наявність технічної готовності об`єкта до приймання природного газу, його фізичне підключення до газорозподільної мережі та фактичне використання можливостей газорозподільної системи. За таких обставин твердження позивача про повну відсутність отримання послуг з розподілу природного газу не узгоджується з наявними у справі доказами та не враховує специфіку правового регулювання відносин у сфері розподілу природного газу.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем обов`язковою умовою забезпечення споживача послугами з розподілу природного газу є наявність фізичного підключення його об`єкта до газорозподільної системи. Саме факт такого підключення забезпечує споживачу цілодобовий доступ до газорозподільної системи та можливість переміщення природного газу до його об`єкта. Нормами Кодексу ГРС прямо визначено, що споживачі, об`єкти яких фізично приєднані до газорозподільної мережі, забезпечуються доступом до ГРМ незалежно від фактичних обсягів подальшого споживання природного газу.
Отже, правова природа послуги з розподілу природного газу полягає не лише у фактичному переміщенні певного обсягу газу, а насамперед у забезпеченні оператором ГРМ постійної технічної можливості такого переміщення через утримання газорозподільної інфраструктури, резервування потужності та підтримання приєднаного об`єкта у стані доступу до мережі. Саме тому законодавство у сфері ринку природного газу пов`язує виникнення прав та обов`язків сторін договору розподілу не з фактом введення в експлуатацію конкретного обладнання чи початком його повноцінної господарської діяльності, а з наявністю укладеного договору розподілу та фізичного підключення об`єкта до газорозподільної системи.
Таким чином, після укладення між споживачем та оператором газорозподільної системи договору розподілу природного газу та за наявності фізичного підключення об`єкта до мережі, оператор ГРМ вважається таким, що надає послугу з розподілу природного газу шляхом забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та готовності здійснювати переміщення природного газу до відповідного об`єкта. Відсутність доказів введення в експлуатацію когенераційної установки не спростовує факту існування такого доступу та не свідчить про відсутність самої послуги розподілу.
Насамперед слід зазначити, що чинне законодавство не ставить факт надання послуги з розподілу природного газу у залежність від обсягу фактичного споживання природного газу споживачем або від введення в експлуатацію обладнання, яке використовує такий газ. Відповідно до пункту 1.4 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, послуга розподілу природного газу охоплює не лише безпосереднє переміщення природного газу газорозподільною мережею, але й забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та підтримання технічної можливості отримання природного газу в межах замовленої потужності. Отже, послуга розподілу має комплексний характер та включає постійне утримання оператором ГРМ відповідної інфраструктури, резервування потужності та забезпечення готовності мережі до подачі природного газу на об`єкт споживача у будь-який момент.
Саме тому фактичне споживання природного газу не є єдиним і визначальним критерієм надання послуги розподілу. Інакше сама конструкція договору розподілу природного газу, а також інститут замовленої річної потужності втрачали б свій зміст, оскільки оператор ГРМ був би позбавлений можливості забезпечувати постійну готовність мережі та резервування необхідних потужностей незалежно від фактичного режиму використання газу конкретним споживачем.
Аналогічний підхід до тлумачення правової природи послуг з розподілу природного газу неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23, від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23 та від 18.02.2025 у справі №918/528/24, у яких наголошено, що послуга з розподілу природного газу пов`язується із забезпеченням оператором ГРМ доступу об`єкта споживача до газорозподільної системи та підтриманням технічної можливості отримання природного газу, а не виключно з фактичним обсягом його споживання. Відтак сама по собі відсутність введення в експлуатацію окремого обладнання не є достатньою підставою для висновку про ненадання послуг з розподілу природного газу за умови існування фізичного підключення об`єкта до газорозподільної мережі та підтвердження факту доступу до неї.
З аналізу наведених правових позицій випливає, що визначальним для вирішення питання про наявність чи відсутність послуги розподілу є саме факт фізичного підключення об`єкта до газорозподільної мережі та забезпечення оператором ГРМ постійної технічної можливості отримання природного газу. Лише механічне від`єднання об`єкта від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу до мережі та, відповідно, може свідчити про припинення надання послуги розподілу.
Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період когенераційна установка за адресою: м. Житомир, вул. Жуйка, 12 (вул. Жуйка, 12а) залишалася фізично підключеною до газорозподільної системи. Зокрема, факт такого підключення підтверджується актом від 30.01.2025 № 260148 про контрольний огляд вузла обліку природного газу, актом №2099 від 31.01.2025 про надання послуг з розподілу природного газу, яким зафіксовано здійснення пуску природного газу в обсязі 5,23 мі, а також встановленням та функціонуванням вузла комерційного обліку природного газу - лічильника «DELTA SE» G-160 № 3404655686. Будь-які докази механічного від`єднання зазначеного об`єкта від газорозподільної мережі або припинення його приєднання до ГРМ у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин доводи скаржника фактично зводяться до ототожнення поняття «фактичне споживання природного газу» із поняттям «надання послуги розподілу природного газу», хоча чинне законодавство та судова практика розмежовують ці категорії. Відсутність споживання природного газу може свідчити лише про невикористання споживачем наданої йому можливості доступу до газорозподільної системи, але не про відсутність самої послуги, яка полягає у забезпеченні такого доступу.
Не заслуговують на увагу і посилання скаржника на те, що правові висновки Верховного Суду сформовані щодо об`єктів, введених в експлуатацію, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин. Такий аргумент є результатом вибіркового та формального тлумачення відповідних судових рішень. Аналіз постанов Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23, від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23 та від 18.02.2025 у справі №918/528/24 свідчить, що суд касаційної інстанції пов`язував виникнення обов`язку щодо оплати послуг розподілу природного газу не з наявністю документів про введення об`єкта в експлуатацію, а з фактом існування укладеного договору розподілу природного газу, фізичного підключення об`єкта до ГРМ та забезпечення оператором цілодобового доступу до газорозподільної системи.
Відтак відсутність введення когенераційної установки в експлуатацію не спростовує факту надання відповідачем послуг розподілу природного газу та не звільняє позивача від виконання зобов`язань, пов`язаних із замовленою потужністю та доступом до газорозподільної системи. Оскільки об`єкт залишався фізично підключеним до ГРМ, за ним резервувалася відповідна потужність, а можливість отримання природного газу існувала протягом усього спірного періоду, відповідач правомірно вважався таким, що надавав послуги розподілу природного газу, незалежно від того, чи скористався позивач фактично такою можливістю та чи ввів у господарську експлуатацію відповідне обладнання.
Доводи скаржника про те, що відповідач нібито неправомірно включив когенераційну установку до договору розподілу природного газу через відсутність її введення в експлуатацію відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», є необґрунтованими.
Насамперед слід звернути увагу, що саме позивач був ініціатором включення нового об`єкта до правовідносин з розподілу природного газу. Як встановлено матеріалами справи, позивач 31.01.2025 направив відповідачу листи №425/23, №426/23 та №430/23, якими просив включити когенераційну установку до договору розподілу природного газу та самостійно визначив величину річної замовленої потужності на 2025 та 2026 роки. Саме на підставі зазначених звернень позивача відповідач здійснив відповідні дії щодо обліку нового об`єкта та визначення для нього замовленої потужності (а.с.19-21).
За таких обставин позивач фактично визнав можливість та необхідність приєднання зазначеного об`єкта до договірних відносин з Оператором ГРМ, добровільно скористався перевагами такого приєднання та сформував власні очікування щодо використання відповідної потужності газорозподільної системи. Подальше посилання на нібито незаконність дій, які були вчинені самим позивачем за його власною ініціативою, суперечить фундаментальному принципу добросовісності учасників цивільних правовідносин, закріпленому пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що складовою принципу добросовісності є доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), відповідно до якої особа не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, якщо інша сторона обґрунтовано покладалася на таку поведінку. Зокрема, відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 та постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 07.04.2023 у справі №910/5172/19, від 17.10.2025 у справі №908/2136/23. Тому особа, яка власноруч ініціювала включення об`єкта до договору розподілу природного газу, не може згодом посилатися на протиправність таких дій лише тому, що відповідні правовідносини стали для неї економічно невигідними.
Крім того, доводи скаржника ґрунтуються на ігноруванні спеціального нормативного регулювання, запровадженого державою в умовах воєнного стану для забезпечення енергетичної безпеки. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2023 №1320 «Деякі питання будівництва та/або відновлення, та/або реконструкції, та/або розміщення, та/або капітального ремонту газопоршневих та газотурбінних установок, зокрема когенераційних, блочно-модульних котелень, дизельних/бензинових та газових генераторів, об`єктів газосховищ, об`єктів нафтогазовидобування, деяких об`єктів газотранспортної та газорозподільної систем і об`єктів їх захисту, а також ліній електропередачі системи передачі, на період воєнного стану» було встановлено спеціальний порядок введення в експлуатацію когенераційних установок. Метою прийняття зазначеного акта стало спрощення процедур введення в роботу об`єктів розподіленої генерації для забезпечення стабільного функціонування об`єктів критичної інфраструктури та енергетичної системи держави.
Відповідно до зазначеної постанови введення в експлуатацію когенераційних установок у період дії воєнного стану допускається без отримання сертифіката про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, за умови проведення необхідних комплексних випробувань та виконання визначених спеціальним нормативним актом вимог. Отже, посилання скаржника виключно на Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461, без урахування спеціального правового регулювання, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України № 1320, є неповним та таким, що не враховує особливостей правового режиму воєнного стану.
Також безпідставними є твердження про те, що дії відповідача нібито суперечили вимогам галузевого регулювання у сфері розподілу природного газу. Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови НКРЕКП від 29.03.2022 №355 «Про особливості надання послуг з приєднання до газорозподільних систем та врегулювання деяких питань обліку природного газу під час дії воєнного стану» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, оператори газорозподільних систем під час воєнного стану здійснюють врегулювання взаємовідносин згідно з розділом V Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824. Саме в межах такого спеціального регулювання і відбувалося оформлення правовідносин щодо нового об`єкта позивача.
Колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень або здійснив будь-які дії всупереч Кодексу газорозподільних систем чи постановам НКРЕКП. Навпаки, включення нового об`єкта до договору розподілу відбулося на підставі відповідних звернень самого позивача та у порядку, визначеному чинним законодавством у сфері розподілу природного газу.
Доводи скаржника про ненадання відповідачем доказів наявності вільної потужності в обсязі 765 775 м3 та невиконання передачі даних Оператору ГТС є необґрунтованими, оскільки виходять за межі предмета доказування у даній справі та фактично спрямовані на переоцінку технічних аспектів функціонування газорозподільної системи, які не є предметом спірних договірних правовідносин.
Предметом позову у цій справі є вимога позивача про здійснення перерахунку вартості послуг розподілу природного газу та зарахування суми 1 562 181 грн, тобто спір має виключно зобов`язально-правовий характер і стосується виконання умов договору розподілу природного газу та правильності нарахувань за надану послугу. У межах такого спору предметом доказування є обставини фактичного надання послуги, наявності договірних правовідносин, дотримання порядку визначення та обліку замовленої потужності, а також відповідність дій сторін вимогам Кодексу газорозподільних систем. Натомість питання наявності або відсутності вільної потужності у газорозподільній системі, а також внутрішні взаємодії між Оператором ГРМ та Оператором ГТС належать до сфери технічного та регуляторного адміністрування енергетичного ринку і не є самостійними юридичними фактами, що визначають виникнення або припинення обов`язку зі сплати вартості послуг розподілу.
Судова колегія окремо зазначає, що доводи скаржника про відсутність підтвердження фізичної можливості підключення об`єкта спростовуються матеріалами справи. Як встановлено судом, 31.01.2025 позивач самостійно звернувся до відповідача із заявами про приєднання когенераційної установки до договору розподілу природного газу, чим фактично визнав існування технічної можливості її підключення до газорозподільної системи та ініціював відповідні договірні правовідносини.
Факт фізичного підключення об`єкта до газорозподільної мережі додатково підтверджується актом №2099 від 31.01.2025 про надання послуг з розподілу природного газу, яким зафіксовано здійснення пуску природного газу в обсязі 5,23 м3. Сам по собі факт пуску природного газу до системи газопостачання об`єкта є об`єктивним технічним підтвердженням наявності приєднання до газорозподільної мережі та можливості доступу до неї, що відповідає суті послуги розподілу природного газу як забезпечення постійної технічної можливості переміщення газу до об`єкта споживача.
Щодо акту від 30.01.2025 №260148, на який посилається скаржник в апеляційній скарзі та відповідач у листі №ЖФ/104/3-ВИХ-16575-25 від26.11.2025, слід зазначити, що його зміст прямо спростовує доводи про відсутність введення вузла обліку в комерційну експлуатацію. У зазначеному акті міститься запис про «проведення робіт по прийманню ВОГ в комерційну експлуатацію», а також висновок про те, що «ВОГ когенерації придатний для введення в комерційну експлуатацію». Таким чином, документ містить не лише технічну фіксацію стану обладнання, але й позитивну оцінку його готовності до комерційного використання.
Відповідно до пункту 6 глави 4 розділу X Кодексу газорозподільних систем, введення вузла обліку в комерційну експлуатацію передбачає комплекс технічних процедур, зокрема його перевірку, опломбування, налаштування та допуск до використання в системі комерційного обліку. Проведення пробного пуску природного газу та опломбування вузла обліку є складовими елементами цієї процедури та свідчать про завершення етапу технічної готовності об`єкта до комерційної експлуатації.
Акт приймання комерційного вузла обліку в експлуатацію (акт про пломбування, якщо він оформлюється окремо) підписується представниками Оператора ГРМ і споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) та їх уповноваженими особами, які також брали участь в обстеженні вузла обліку та його опломбуванні (за їх наявності).
Отже, сукупність вищенаведених доказів підтверджує факт фізичного підключення об`єкта до газорозподільної системи та наявність технічної можливості отримання послуги розподілу природного газу.
У цьому контексті посилання скаржника на відсутність доказів вільної потужності або передачі даних Оператору ГТС не впливають на правильність вирішення спору, оскільки не стосуються ані предмета позову, ані юридично значущих обставин, що визначають обсяг зобов`язань сторін за договором розподілу природного газу, та фактично спрямовані на підміну предмета доказування у справі.
Поряд з цим, судова колегія зазначає, що доводи скаржника про нікчемність правовідносин щодо нового об`єкта є виключно декларативними та не містять належного правового обґрунтування. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України нікчемним є лише той правочин, недійсність якого встановлена законом. Отже, для обґрунтування нікчемності правочину недостатньо послатися на можливе порушення певних технічних, будівельних або галузевих нормативних вимог. Необхідно встановити існування прямої норми закону, яка передбачає недійсність або нікчемність відповідного правочину як наслідок такого порушення.
Проте скаржник не навів жодної норми закону, яка б передбачала нікчемність договору розподілу природного газу або його окремої частини у зв`язку з відсутністю сертифіката про прийняття об`єкта в експлуатацію. Не містять таких положень ані Закон України «Про ринок природного газу», ані Кодекс газорозподільних систем, ані постанова Кабінету Міністрів України № 461 на які посилається скаржник.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що нікчемність правочину не може презюмуватися та повинна прямо випливати із закону. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.
З урахуванням вищевказаного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження скаржника про неправомірність включення когенераційної установки до договору розподілу природного газу спростовуються вищевикладеним.
24 листопада 2025 року Комунальне підприємство "ЖТКЕ" Житомирської міської ради звернулося з листом № 3895/18 до Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про перерахунок послуги з розподілу природного газу за 2025 рік по об`єкту Когенераційна установка за адресою вул. Жуйка,12 з підстав не введення її в експлуатацію та не споживання природного газу, про що доводять показники вузла обліку природного газу, прийнятого в комерційну експлуатацію 22.01.2025. Заявку від 31.01.2025 на збільшення величини річної замовленої потужності на 2025 рік в кількості 765775 куб.м підприємство просило не брати до уваги (а.с.17). 
Суд апеляційної інстанції відзначає, що правове регулювання визначення та коригування річної замовленої потужності здійснюється спеціальними нормами Кодексу газорозподільних систем, які встановлюють не лише порядок первинного визначення такої потужності, але й механізм її подальшого уточнення з ініціативи споживача. Саме на споживача покладено обов`язок належним чином реалізовувати надані йому регулятором права щодо коригування обсягів замовленої потужності, якщо фактичні обставини його господарської діяльності змінюються або відрізняються від первісно заявлених показників.
Доводи скаржника про те, що зверненнями від 31.01.2025 позивач лише повідомляв про намір у майбутньому завершити будівельні роботи та не мав наміру визначати річну замовлену потужність на постійній основі, не ґрунтуються на вимогах Кодексу газорозподільних систем, суперечать змісту поданих самим позивачем документів та фактичним обставинам справи.
Відповідно до абзацу другого пункту 5 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем для нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта річна замовлена потужність визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки. При цьому такий споживач має право одноразово подати Оператору ГРМ заяву на зміну величини річної замовленої потужності на другий (наступний) календарний рік з 01 жовтня по 20 жовтня року, що передує наступному календарному року. Таким чином, законодавець прямо пов`язує визначення річної замовленої потужності нового об`єкта виключно з волевиявленням споживача, вираженим у відповідній заяві, а не з його внутрішніми намірами чи подальшими припущеннями щодо режиму експлуатації такого об`єкта.
Як вбачається з матеріалів справи, листами №425/23 та №426/23 від 31.01.2025 позивач самостійно визначив річну замовлену потужність нового об`єкта - когенераційної установки за адресою: м. Житомир, вул. Жуйка, 12 (вуд.Жуйка 12а) - у розмірі 765 775 м3 на 2025 рік та 1 150 800 мі на 2026 рік. Вказані звернення не містять будь-яких застережень щодо тимчасового характеру замовленої потужності, її умовності, попереднього характеру чи залежності від майбутнього введення об`єкта в експлуатацію. Навпаки, зміст цих документів свідчить про реалізацію позивачем передбаченого Кодексом ГРС права на визначення річної замовленої потужності нового об`єкта на два календарні роки.
При цьому вирішальне значення для виникнення прав та обов`язків сторін мають не суб`єктивні наміри особи, які не знайшли свого відображення у відповідних правочинах або заявах, а зовнішній прояв її волі та зміст вчинених нею юридично значущих дій. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що правові наслідки виникають із змісту волевиявлення сторони, вираженого у відповідних документах, а не з подальшого тлумачення нею власних намірів. 
Крім того, Кодекс газорозподільних систем передбачає спеціальний механізм коригування річної замовленої потужності у разі зміни фактичних потреб споживача. Відповідно до пункту 3 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС споживач, який визначив річну замовлену потужність відповідно до абзацу другого пункту 5 цієї глави, має право одноразово у період з 10 липня по 15 вересня поточного календарного року подати оператору ГРМ заявку на уточнення (збільшення або зменшення) величини замовленої річної потужності. Водночас Кодекс прямо встановлює, що заявки, подані раніше або пізніше визначеного строку, не підлягають розгляду та вважаються такими, що не подані споживачем (абз.3 п.3 глави 6 розділу VI Кодексу Газорозподільних систем).
Отже, навіть якщо після подання листів від 31.01.2025 фактичні потреби позивача змінилися або очікування щодо введення когенераційної установки в експлуатацію не виправдалися, законодавство надавало йому чіткий та визначений механізм коригування раніше замовленої потужності. Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується самим скаржником, у період з 10.07.2025 по 15.09.2025 позивач жодної заявки про уточнення або зменшення величини річної замовленої потужності не подавав.
Натомість із відповідним зверненням позивач звернувся лише листом №3895/18 від 24.11.2025, тобто після закінчення встановленого Кодексом ГРС строку. За таких обставин відповідач був позбавлений обов`язку розглядати таку заяву та вчиняти будь-які дії щодо перегляду раніше визначеної річної замовленої потужності.
26 листопада 2025 року Житомирська філія ТОВ "Газорозподільні мережі України" листом №ЖФ/104/3-вих-16575-25 стосовно замовлених позивачем обсягів з розподілу природного газу по новому об`єкту, повідомила позивача, що відповідно до абз.1-3 п.3 гл.6 розд.VI Кодексу газорозподільних систем, річна замовлена потужність нового об`єкта визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки. При цьому такий споживач має право одноразово з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року подати Оператору ГРМ заявку на уточнення ( збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності на поточний календарний рік. У такому випадку Оператор ГРМ здійснює перерахунок місячної вартості послуги розподілу природного газу за весь календарний рік. Заявки на коригування, подані раніше/пізніше встановленого терміну, Оператором ГРМ не розглядаються. В січні 2025 було проведено роботи по прийманню вузла обліку газу в комерційну експлуатацію та пуску газу по новому об`єкту КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради ( когенераційна установка за адресою: м. Житомир, вул.Жуйка, 12а), що підтверджується актом від 30.01.2025 №260148. При цьому, Оператором ГРМ було отримано заяву від 30.01.2025 про приєднання нового об`єкта до існуючого договору розподілу природного газу від КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, а також дві заяви про обсяг річної замовленої потужності на поточний календарний рік, яка становить 765 775 м.куб та на наступний календарний рік в обсязі 1150800 м.куб. Оскільки у період з 10.07.2025 по 15.09.2025 від підприємства не надходило заявок на коригування обсягів по вищевказаному об`єкту, тому прохання про коригування річної замовленої потужності, яке висловлено у листі від 24.11.2025 № 3895/18 не може бути задоволено (а.с.18). 
У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує приписи частини другої статті 14 ЦК України, відповідно до яких особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї згідно з договором або актом цивільного законодавства. Оскільки жодна норма Кодексу ГРС не покладає на відповідача обов`язку здійснювати перегляд річної замовленої потужності на підставі звернення, поданого після 15 вересня відповідного року, відмова у розгляді листа позивача від 24.11.2025 є правомірною та такою, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно визначив величину замовленої потужності на 2025 рік на підставі листа позивача №425/23 від 31.01.2025 та надалі здійснював нарахування вартості послуг розподілу природного газу відповідно до заявлених самим позивачем показників. Такі дії відповідача повністю узгоджуються з положеннями Кодексу газорозподільних систем та не свідчать про порушення прав позивача.
Додатково суд апеляційної інстанції враховує положення пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, згідно з якими навіть припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу саме по собі не звільняє споживача від обов`язку оплачувати послуги за договором розподілу природного газу. Винятки із цього правила прямо визначені Кодексом та стосуються, зокрема, розірвання договору розподілу природного газу, внесення змін до заяви-приєднання або вилучення відповідного об`єкта споживача із договору. Доказів настання будь-якої із зазначених обставин матеріали справи не містять.
Отже, сама по собі відсутність фактичного споживання природного газу або невведення когенераційної установки в експлуатацію не є безумовною підставою для звільнення споживача від оплати послуг з розподілу природного газу за умови, що об`єкт залишається приєднаним до газорозподільної системи, за ним зберігається замовлена потужність, а споживач не скористався передбаченим законом механізмом її коригування чи вилучення такого об`єкта з договору розподілу природного газу. За наведених обставин вимоги позивача про проведення перерахунку не ґрунтуються на приписах Кодексу ГРС та не можуть бути визнані обґрунтованими.
Доводи скаржника про порушення відповідачем принципу добросовісності, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є безпідставними, оскільки не враховують фактичної поведінки самого позивача протягом усього періоду спірних правовідносин та фактично спрямовані на перекладення на відповідача негативних наслідків власних управлінських рішень і бездіяльності, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність. Верховний Суд неодноразово зазначав, що принцип добросовісності передбачає необхідність чесної, відкритої та послідовної поведінки учасників цивільних правовідносин, а також забороняє особі отримувати переваги від власної недобросовісної поведінки. Такий правовий висновок, зокрема, викладений у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 01.07.2020 у справі №686/9834/17-ц, від 28.10.2020 у справі №372/4029/18, від 09.06.2021 у справі №948/393/20.
Матеріалами справи підтверджується, що саме позивач був ініціатором виникнення спірних правовідносин щодо нового об`єкта — когенераційної установки за адресою: м. Житомир, вул. Жуйка, 12. Зокрема, позивач власними листами № 425/23, № 426/23 та №430/23 від 31.01.2025 звернувся до відповідача із проханням включити зазначений об`єкт до договору розподілу природного газу та самостійно визначив величину річної замовленої потужності у розмірі 765 775 мі на 2025 рік та 1 150 800 мі на 2026 рік.
Таким чином, саме позивач визначив обсяг потужності, який мав бути зарезервований оператором газорозподільної системи для забезпечення можливості цілодобового доступу нового об`єкта до газорозподільної мережі. Відповідач не визначав таку потужність самостійно та не визначав її позивачу.
Більше того, протягом усього спірного періоду позивач фактично визнавав існування відповідних договірних правовідносин та надання послуги розподілу природного газу. Це підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг з розподілу природного газу, а саме: № 4203, № 6303, № 7677, № 10483, № 12051, № 14248, № 16419, № 18250 та № 21145 за період з лютого по жовтень 2025 року.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що підписання актів приймання-передачі послуг без зауважень є належним доказом прийняття таких послуг та підтвердженням відсутності спору щодо їх надання на момент підписання відповідних документів. Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 910/11191/18.
Крім того, Кодекс газорозподільних систем надавав позивачу спеціальне право одноразово уточнити замовлену річну потужність шляхом її збільшення або зменшення у період з 10 липня по 15 вересня 2025 року. Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується самим скаржником, таким правом позивач не скористався.
Лише 24.11.2025, тобто після завершення більшої частини розрахункового року та після закінчення встановленого Кодексом ГРС строку для коригування річної потужності, позивач звернувся до відповідача з вимогою про здійснення відповідного перерахунку. При цьому у позовній заяві позивач фактично визнав, що звернення було подано поза межами строків, прямо встановлених Кодексом газорозподільних систем.
За таких обставин саме поведінка позивача свідчить про недотримання принципу добросовісності, оскільки він спочатку самостійно визначив необхідний обсяг потужності, протягом тривалого часу приймав та підписував акти надання послуг, не скористався передбаченим законом механізмом коригування своїх замовлень у визначений строк, а згодом намагається покласти негативні наслідки власної бездіяльності на іншу сторону договору.
Вказане суперечить загальновизнаному правовому принципу nemo auditur propriam turpitudinem allegans (ніхто не може отримувати перевагу від власної неправомірної поведінки), а також спорідненому процесуальному принципу reus in excipiendo fit actor, відповідно до якого особа, яка посилається на власні дії чи бездіяльність як на підставу звільнення від раніше прийнятих на себе обов`язків, не може розраховувати на судовий захист такої позиції без належного правового обґрунтування.
Безпідставними є також посилання скаржника на результати проведеного у КП «Житомиртеплокомуненерго» службового розслідування та висновки щодо неналежних дій окремих посадових осіб підприємства.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають між його сторонами та породжують права й обов`язки виключно для учасників відповідного правовідношення. Колегія суддів відзначає, що внутрішні організаційні рішення юридичної особи, результати службових перевірок або оцінка дій її працівників не змінюють змісту цивільно-правових зобов`язань та не можуть покладати додаткові обов`язки на контрагента, який не є учасником відповідних внутрішніх правовідносин.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що твердження скаржника про порушення відповідачем принципу добросовісності є безпідставними, оскільки саме позивач ініціював приєднання нового об`єкта до договору розподілу природного газу, самостійно визначив величину річної замовленої потужності, протягом тривалого часу приймав результати надання послуг без будь-яких заперечень, не скористався передбаченим Кодексом ГРС правом своєчасного коригування потужності та лише після спливу встановлених строків заявив вимоги про перерахунок. За таких обставин посилання на принцип добросовісності не може бути використане як інструмент для усунення наслідків власної поведінки позивача або перекладення відповідних ризиків на відповідача. 
Враховуючи обставини справи, проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги зобов`язати ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" здійснити перерахунок вартості послуг з розподілу природного газу за 2025 рік по об`єкту "Когенераційна установка за адресою вул.Жуйка,12" шляхом виключення річної замовленої потужності обсягу 765 775 куб.м природного газу.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про зарахування 1 562 181,00 грн, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами наявність фактичних і правових підстав для виникнення у нього права вимагати здійснення такого зарахування.
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частиною першою статті 14 ГПК України суд розглядає справи виключно в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи. При цьому відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Разом з тим матеріали справи не містять доказів фактичної сплати позивачем суми 1 562 181,00 грн, яку він просить зарахувати в рахунок майбутніх платежів. Позивачем не подано жодного платіжного доручення, банківської виписки, меморіального ордера чи іншого первинного бухгалтерського документа, який би підтверджував фактичне перерахування зазначених коштів відповідачу.
Відсутність доказів сплати є істотною обставиною, оскільки саме факт надходження коштів на рахунок оператора газорозподільної системи є необхідною передумовою для виникнення переплати та відповідно, для вирішення питання про її зарахування. За відсутності доказів фактичного перерахування коштів неможливо встановити ані сам факт існування сплати коштів, ані їх розмір.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів. Оскільки належні докази сплати спірної суми позивачем не були подані, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність відповідної частини позовних вимог.
Таким чином, позовна вимога про зарахування 1 562 181,00 грн в рахунок майбутніх платежі обґрунтовано відхилена судом першої інстанції, оскільки позивач не довів ані факту існування відповідної сплати коштів, ані настання умов, за яких Кодекс газорозподільних систем допускає проведення відповідного перерахунку.

4. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, суд апеляційної інстанції вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 08.04.2026 у справі №906/50/26 без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 08.04.2026 у справі №906/50/26, без змін.
2. Справу №906/50/26 повернути Господарському суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "08" червня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г.