Справа № 297/527/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого ІЛЬТЬО І. І., 
при секретарі судового засідання Гарані О.А., 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно, 
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради народних депутатів №97 від 21.03.1991 року позивачу було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку.
На підставі вказаного рішення позивач отримала дозвіл на виконання будівельних робіт та здійснила будівництво житлового будинку, яке завершено у 1991 році.
Разом з тим, право власності на вказаний житловий будинок у встановленому законом порядку оформлено не було у зв`язку з відсутністю повного пакету правовстановлюючих документів, необхідних для державної реєстрації.
Згідно технічного паспорта, виготовленого у 2023 році, житловий будинок є індивідуальним, загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рік забудови – 1991.
Також згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, вартість будинку становить 602 399,42 грн.
Позивач зазначає, що будинок збудовано законно, на відведеній земельній ділянці, однак оформити право власності позасудовим порядком вона не може, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно та призначено до підготовчого судового засідання. 
Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась. При цьому, згідно поданої заяви просила провести розгляд справи без її участі. 
Представник Берегівської міської ради Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. 
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради народних депутатів №97 від 21.03.1991 року позивачу було надано земельну ділянку площею 600 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку.
Факт відведення земельної ділянки підтверджується також актом про відведення земельної ділянки у межах населеного пункту №2/927 від 17.04.1991 року.
Відповідно до дозволу головного архітектора району , ОСОБА_1 надано право на виконання будівельних робіт щодо будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . 
Зі змісту будівельного паспорта вбачається, що позивач здійснювала забудову індивідуального житлового будинку відповідно до затверджених вимог.
Згідно технічного паспорта, виготовленого у 2023 році, житловий будинок є індивідуальним, загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рік забудови – 1991.
Також згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості встановлено, що вартість будинку становить 602 399,42 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення його будівництва.
Разом з тим, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності у разі, якщо це право не визнається або не оформлене належним чином.
Суд враховує, що спірний житловий будинок збудований у 1991 році, тобто до 05 серпня 1992 року.
Згідно п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається у разі державної реєстрації права власності на індивідуальні житлові будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №1540/3952/18, відповідно до якої об`єкти, збудовані до 05.08.1992 року, не потребують процедури введення в експлуатацію.
Отже, відсутність документів про введення будинку в експлуатацію не може бути підставою для відмови у визнанні права власності на нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З матеріалів справи встановлено логічний, послідовний та документально підтверджений ланцюг набуття позивачем права на спірне нерухоме майно.
Особливе значення для вирішення спору має довідка КП «Берегівське бюро технічної 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи.
Ч.1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, відповідає обраному способу захисту та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1225, 1268, 1296 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 45, 3 кв.м., в тому числі житловою 28, 5 вк.м. та допоміжною (підсобною) 16, 8 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у випадку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя	  	Іван ІЛЬТЬО