Справа № 569/18476/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
секретар судового засідання Литвиненко В.М.,
з участю представника позивача адвоката Лук`янчук В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лук`янчук Вікторію Сергіївну звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, у якій просив: встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12 жовтня 2018 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2025 року у справі № 569/9847/25 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_3 . Фактично ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 участі у вихованні сина не бере, матеріальної допомоги на його утримання не надає та на даний час перебуває за межами України, що, на думку позивача, свідчить про відсутність належного інтересу до дитини та виконання батьківських обов`язків. З огляду на викладене, позивач вважає, що місце проживання дитини слід визначити разом із ним, оскільки він забезпечує належні умови для проживання та розвитку дитини, здійснює виховання дитини та бере активну участь у його житті. 
Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
16 жовтня 2025 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка заперечує проти задоволення позову та зазначає, що чинним законодавством передбачені інші способи підтвердження обставин щодо здійснення одним із батьків самостійного виховання дитини, зокрема шляхом ухвалення судових рішень про позбавлення батьківських прав, визнання особи недієздатною, оголошення безвісно відсутньою, а також рішень органів опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини чи відібрання дитини. Повна відмова одного з батьків від виховання та утримання дитини суперечить вимогам законодавства, моральним засадам суспільства та порушує права дитини. За наявності обох дієздатних батьків факт самостійного виховання дитини одним із них може встановлюватися судом під час вирішення відповідних сімейних спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав. Вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини фактично спрямована на підтвердження певних правових наслідків для позивача у майбутньому. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку підтверджувати окремим актом факт неучасті одного з батьків у вихованні дитини або факт одноосібного виховання дитини іншим із батьків. Відповідачка вважає, що позивач звернувся до суду з даним позовом з метою отримання правових наслідків, пов`язаних із відстрочкою від мобілізації. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини відповідачка зазначає, що позовна заява не містить достатніх обставин, які б свідчили про необхідність визначення місця проживання спільного сина саме разом із батьком. До початку окремого проживання сторін дитина проживала разом із нею та відвідувала заклад дошкільної освіти, в якому вона працювала. Вона брала безпосередню участь у вихованні, догляді, утриманні та розвитку дитини. Згідно з відповіддю КНП «ЦПМСД «Центральний» до червня 2025 року обоє батьків супроводжували дитину під час відвідування лікаря. З долученої до матеріалів справи характеристики з дошкільного закладу вбачається, що вихованням та розвитком дитини займалися обоє батьків. Після завершення навчального року відповідачка виїхала за межі України з метою працевлаштування та отримання додаткового заробітку, попередньо повідомивши про це позивача. При цьому, між сторонами була досягнута домовленість про тимчасове проживання дитини з батьком до її повернення в Україну. Після повернення відповідачки в Україну з 01 вересня 2025 року вона продовжила працювати в закладі дошкільної освіти. Під час перебування за кордоном вона підтримувала зв`язок із дитиною, надавала кошти на утримання дитини через родичів та не перешкоджала спілкуванню батька із сином. Однак після повернення відповідачки в Україну дитина не виявляє бажання проводити з нею час, що, на її переконання, пов`язано з негативним ставленням позивача до неї та впливом на дитину. З огляду на викладене, відповідачка вважає, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, а вимога про визначення місця проживання дитини з батьком є передчасною та необґрунтованою. 
Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду. В задоволенні клопотання відповідача-позивача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Лук`янчук В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові.
Представник відповідача адвокат Бойчук О.П. подала до суду письмові дебати, в яких просила розгляд справи здійснювати без участі відповідача та її представника. Підтримала поданий до суду відзив на позов.
Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Олена Деркач подала до суду заяву, в якій вказала, що висновок органу опіки та піклування підтримує, справу просить розглядати за її відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб 12 жовтня 2018 року у Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено актовий запис № 1729. 
Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.03.2019 року. 
Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2025 року у справі №569/9847/25 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 16.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком - ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки Голови правління ЖБК «ІСКРА» від 28.06.2025 року № 25/06, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом із сином ОСОБА_3 . Інших осіб у вказаному житловому приміщенні не проживає. 
Згідно характеристики від 18.06.2025 року, ОСОБА_1 з 12.09.2024 року працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді майстра з ремонту кавового обладнання. 
Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» РМР» від 27.06.2025 року № 01-02/233, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є декларантом закладу. Батьки дитини дотримувалися рекомендацій сімейного лікаря щодо лікувально-профілактичних, реабілітаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих заходів, а профілактичні щеплення проведені відповідно до віку дитини. Від часу укладення декларації на прийом до лікаря дитину супроводжували обоє батьків - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 13.06.2025 року на профілактичне щеплення дитину супроводжував лише батько - ОСОБА_1 . 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №246475352 від 02.03.2021 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою, АДРЕСА_3 .
Також позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено копії платіжних інструкцій, видаткових накладних та квитанцій, які підтверджують придбання для дитини іграшок, одягу та продуктів харчування за період з квітня по жовтень 2025 року.
З відповіді на адвокатський запит №35 від 06.10.2025 року директора Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №31 Рівненської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 відвідував ЗДО №31 з 06.10.2022 року по 25.06.2025 року. Хлопчик був охайний, доглянутий, спокійний, врівноважений, емоційний. Легко вступав в контакт, правильно сприймав ситуацію, адекватно поводився. Був забезпечений усім необхідним для навчально-виховного процесу: канцелярським приладдям, дидактичними матеріалами, іграшками. На батьківські збори та свята приходила мама. Вихованням та розвитком у ЗДО займалися обоє батьків. Вчасно приводили та забирали, цікавилися успіхами та досягненнями. На батьківські збори та свята приходила мама.
З листа директора Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №31 Рівненської міської ради від 29.09.2025 року №33 вбачається, що ОСОБА_2 працює в ЗДО №31 з 11.03.2024 р. на посаді помічника вихователя. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальна, працьовита та доброзичлива людина. Добре знає свої посадові обов`язки, сумлінно і старанно їх виконує. Дотримується правил санітарії та гігієни, підтримує чистоту та порядок у групі, допомагає вихователю в організації харчування та побуту дітей. Її син, ОСОБА_6 відвідував ЗДО №31 з 01.09.2022 року. У 2024-2025 році ОСОБА_7 працювала помічником вихователя у його групі. Завжди була поруч з дитиною, приводила і забирала із закладу, опікувалася ним, цікавилася успіхами сина. Дитина завжди була охайна, доглянута. Хлопчик активний, товариський, легко спілкувався з одногрупниками. ОСОБА_7 постійно відвідувала батьківські збори, свята. Приймала активну участь в діяльності групи, 31.05.2025 р. ОСОБА_2 розрахувалася з роботи в зв`язку з тим, що мала намір поїхати працювати за кордон на літній період. 01.09.2025 р. ОСОБА_2 знову влаштувалася на роботу в ЗДО №31 помічником вихователя.
Також до матеріалів справи долучено копію характеристики учня 1-В класу Рівненського ліцею №22 Рівненської міської ради ОСОБА_3 від 03.11.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 навчається у 1 - В класі Рівненського ліцею № 22 Рівненської міської ради з 01 вересня 2025 року. Учень має все необхідне для навчання. Уроки без поважних причин не пропускає, в ліцей завжди приходить вчасно. На уроках активний, старанний, відповідально відноситься до виконання завдань. В спілкуванні з однокласниками не конфліктний, в класі має друзів. Хлопчик завжди доглянутий, охайно одягнений. Тато, ОСОБА_1 , бере активну участь у навчанні і вихованні сина. Постійно цікавиться його навчанням і поведінкою, за потреби допомагає з навчанням. Відвідує батьківські збори, бере активну участь в житті класу. Кошти для придбання навчальних посібників або інших потреб дитини виділяє тато. Приводить ОСОБА_8 до ліцею і забирає з ліцею завжди тато. 
Згідно відповіді від 23.10.2025 року №262025 Відділу ДВС у м.Рівному Львівського міжрегіонального управління юстиції України, вбачається, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження НОМЕР_4 при примусовому виконанні судового наказу № 569/12665/25 виданого 23.06.2025 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 22.10.2025 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Із заяви від 08.01.2026 р. ОСОБА_1 службі у справах дітей Рівненської міської ради, слідує, що він просить зафіксувати факти неналежного виконання матір`ю батьківських обов`язків; вжити термінових заходів реагування, передбачених законодавством, з метою захисту прав і безпеки дитини; провести з матір`ю ОСОБА_2 роз`яснювальну роботу відносно належного виконання своїх обов`язків. 
У відповідь на заяву, Служба у справах дітей РМР листом від 15.01.2026 року зазначили, що з ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено бесіду щодо зазначеного питання виконання батьківських обов`язків, в ході якої наголошено на відповідальному ставленні до виконання батьківських обов`язків. У своєму письмовому поясненні ОСОБА_7 зазначила, що робить все можливе для налагодження стосунків з сином ОСОБА_8 , однак дитина на контакт іде неохоче, та зобов`язалась належним чином виконувати батьківські обов`язки.
Згідно з висновком органу опіки та піклування № 08-01-293/26 від 12.02.2026, визнано за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком - ОСОБА_1 .
З висновку вбачається, що 06 листопада 2025 року питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Комісія розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення обох батьків прийняла рішення перенести розгляд ухвали Рівненського міського суду про надання висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою довивчення даного питання та налагодження матір`ю ОСОБА_2 відносин зі своїм сином ОСОБА_9 . Однак, змін у відносинах матері з дитиною не відбулось. ОСОБА_8 й надалі неохоче погоджується на зустрічі та категорично відмовляється залишатись з ночівлею за місцем проживання матері. Від ОСОБА_2 у листопаді 2025 року надійшла заява до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про проведення профілактичної бесіди з батьком дитини щодо усунення з його боку перешкод у спілкуванні з дитиною та сприянню налагодження стосунків між матір`ю і сином. Проведено відповідну бесіду та надано відповідь на звернення. У січні 2026 року розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 . Проведено роз`яснювальну роботу та надано відповідь на звернення. 12 лютого 2026 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повторно розглядалась ухвала Рівненського міського суду про надання висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дитини, ОСОБА_2 , до служби у справах дітей надала заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо позовної вимоги про визначення місця проживання сина ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_1 , та звернулась з проханням розглядати питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини за її відсутності. Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення батька ОСОБА_1 та взявши до уваги заяву матері ОСОБА_2 , прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 . 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 суду показала, що влітку 2025 року її дитина познайомилася з ОСОБА_11 , сином позивача ОСОБА_1 , оскільки діти були зараховані до одного класу. Їй відомо про те, що батько приводить дитину до школи та забирає її після занять. Матір дитини вона бачила лише один раз 01 вересня 2025 року. Батьківські збори відвідував батько дитини, який також здійснював оплату витрат, пов`язаних із потребами класу та школи.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 суду показала, що проживає по сусідству з ОСОБА_13 та його сином ОСОБА_8 . До школи дитину приводить та забирає батько. Відповідачку ОСОБА_2 свідок бачила лише один раз біля під`їзду будинку. Також свідок зазначила, що під час прогулянок дитина перебуває разом із батьком.
Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_14 суду показав, що знайомий із позивачем ОСОБА_13 понад два роки. Його дитина подружилася із сином позивача - ОСОБА_8 . Позивач ОСОБА_15 з сином ОСОБА_8 проживають вдвох. Батько приводить дитину до школи та забирає її після занять, а також забезпечує дитину необхідними речами. Відповідачку ОСОБА_2 свідок бачив лише один раз. Зі слів ОСОБА_1 мати дитини мала намір вивезти сина за кордон.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_16 суду показала, що знайома з ОСОБА_13 близько півтора року, оскільки проживає з ним по сусідству. Відповідачку ОСОБА_2 вона бачила лише один раз. Позивач регулярно відводить сина ОСОБА_8 до школи, а також супроводжує його на заняття з плавання. ОСОБА_8 проживає разом із батьком близько півтора року, він утримує його та забезпечує необхідними речами. 
Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною 8 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст. 12 Закону).
Частинами 4, 6 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ч. 1 ст. 121 СК України).
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 152 СК України передбачено забезпечення права дитини на належне батьківське виховання.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з ним та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини ґрунтуються на тому, що його малолітній син з літа 2025 року проживає з ним, перебуває на його утриманні, він самостійно займається вихованням сина. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні дитини не бере. А тому позивач вважає, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, буде доцільним визначити його місце проживання разом з батьком.
Як було встановлено в судовому засіданні, з літа 2025 року син сторін проживав разом з позивачем. Відповідач будь-яких дій, спрямованих на зміну місця проживання дитини не вчиняла. Крім того, відповідач добровільно подала до органу опіки та піклування заяву, що не заперечує щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_1 .
Тобто спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживає і продовжує проживати. Мати дитини не вимагає зміни його місця проживання і не заперечує щодо проживання дитини з батьком, що свідчить про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини.
Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради надано висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 . 
Вказаний висновок обґрунтовано тим, що дитина фактично проживає з батьком, який забезпечує її належне утримання та догляд. Крім того, мати дитини письмово повідомила про відсутність заперечень щодо визначення місця проживання сина разом із батьком. 
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Суд, дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про його недостатність як доказу в частині обґрунтування доцільності визначення місця проживання дитини разом із батьком. Так, у висновку не зазначено, які саме найкращі інтереси дитини були враховані органом опіки та піклування. Сам по собі факт відсутності заперечень матері щодо проживання дитини з батьком не є достатньою підставою для висновку про необхідність визначення місця проживання дитини саме з батьком.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачем. 
Крім цього суд звертає увагу, що у клопотанні до суду від 02 березня 2026 року відповідач ОСОБА_2 зазначає, що прийняла рішення не перешкоджати, щоб син лишився проживати з батьком.
Отже, спір між батьками щодо місця проживання дитини фактично відсутній.
З огляду на викладене, враховуючи, що права позивача порушені не були, а також те, що спір між сторонами про визначення місця проживання дитини фактично відсутній, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з ним.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Стаття 180 СК України встановлює обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон не обмежує батьків дитини у визначенні способів виконання ними обов`язку утримувати дитину та надає можливість врегулювати це питання за їх спільною домовленістю (частина перша статті 181 СК України).
З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначено частиною першою статті 15 СК України, невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 зазначила, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язано з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина, заборгованість по аліментах відсутня. Відомостей, що позивач звертався до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, матеріали справи не містять. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що судом не може бути встановлено факт самостійного виховання і утримання дитини з метою ухилення позивача від проходження військової служби під час воєнного стану в Україні, якщо для цього немає реальних юридичних підстав щодо другого з батьків. У разі мобілізації батька дитини або проходження ним військової служби, закон передбачає, що дитину повинна забрати мати, якщо вона офіційно не позбавлена прав на цю дитину. Натомість у цій справі не встановлено обставин, які свідчать, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Встановивши, що позивач не надав належних і допустимих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, враховуючи, що проживання матері окремо від дитини не свідчить про те, що вона самоусунулась від виховання та утримання дитини, і не звільняє її від батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, розподілу не підлягає та покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, адреса: м.Рівне, вул. Шевченка, буд. 45, код ЄДРПОУ 25675397.
Повний текст рішення виготовлено 18.06.2026 року.

Суддя Харечко С.П.