справа №361/3406/18
провадження № 22-ц/824/977/2026
головуючий у суді І інстанції Дутчака І.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Журби С.О., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Броварської міської ради Броварського району Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Броварської міської ради Броварського району Київської області до Броварської міської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Броварської міської ради Броварського району Київської області звернувся до суду з позовом до Броварської міської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов мотивований тим, що рішенням Броварської міської ради від 26 липня 2007 року № 398-24-05 ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
09 серпня 2007 року на підставі цього рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності серії ЯД № 904012 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210600000:00:064:0500, за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор вказував, що за результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, встановлено, що рішення Броварської міської ради від 26 липня 2007 року № 398-24-05 «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність, надання в оренду та внесення змін до рішень Броварської міської ради» прийнято незаконно, всупереч вимогам статей 20, 21, 60, 61 ЗК України та статей 88, 89 ВК України, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га, по
АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:00:064:0500, сформована за рахунок земель водного фонду, оскільки розташована поблизу озер та накладається на прибережну захисну смугу озер, що підтверджено інформацією Київського державного підприємства геодезії, картографії та кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 04 січня 2018 року за №01-01/20 із відповідними схемами накладення земельних ділянок на землі водного фонду.
Також зазначав, що підставою для представництва інтересів держави прокурором є те, що прийняття оскаржуваного рішення відповідачем Броварською міською радою суперечить інтересам держави, цим рішенням порушено інтереси територіальної громади органом місцевого самоврядування, який діяв всупереч її інтересам та вимогам законодавства, однак відсутній орган до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів територіальної громади в судовому порядку.
Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності всупереч вимог чинного законодавства на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, прокурор просив суд:
- визнати недійсним і скасувати рішення Броварської міської ради Київської області від 26 липня 2007 року № 398-24-05 «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність, надання в оренду та внесення змін до рішень Броварської міської ради» у частині надання ОСОБА_1 у власність із земель міської ради земельної ділянки площею 0,1000 га, по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель;
- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Бровари Київської області вказану земельну ділянку.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Броварської міської ради Київської області від 26 липня 2007 року № 398-24-05 «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність, надання в оренду та внесення змін до рішень Броварської міської ради» у частині надання ОСОБА_1 у власність із земель міської ради земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Броварської міської ради Броварського району Київської області земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 3210600000:00:064:0500.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Броварської міської ради Броварського району Київської області на користь Броварської окружної прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 4219 грн 57 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Броварської окружної прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 4219 грн 57 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Броварська міська рада Броварського району Київської області звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд дійшов помилкового висновку про наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі територіальної громади м. Бровари, не врахувавши, що у даній справі саме орган Держгеокадастру має право на звернення до суду для здійснення своїх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства.
Вказувала на те, що суд безпідставно посилається на висновки експерта № 12/18 від 22 лютого 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, оскільки вказана експертиза жодним чином не стосується земельної ділянки, яка є предметом розгляду у даній справі.
Посилався на те, що подані прокурором докази на підтвердження його доводів містять суб`єктивну, нічим не підтверджену інформацію відповідних органів та не є належними і допустимими доказами, вони не стосуються того часу, коли оскаржуване рішення було прийнято та спірна земельна ділянка була відведена ОСОБА_1 .
Зауважував, що до Господарського суду Київської області керівником Броварської місцевої прокуратури Київської області були подані позовні заяви до ТОВ «Кондитер-Інвест» та ТОВ «Підприємство «Будконтракт», предметами розгляду даних справ є оскарження передачі земельних ділянок в орендне користування, оскільки позивач вважав, що виділення земельних ділянок здійснювалося за рахунок земель водного фонду. Водні об`єкти, і в даній судовій справі, і у вище зазначених є одними і тими самими. І саме для подачі цих позовних заяв прокуратурою була замовлена експертиза, на яку й посилався суд. За результатами розгляду позовних вимог були прийняті постанови Північного апеляційного господарського суду відповідно від 02 червня 2020 року у справі № 911/431/18 та від 05.08.2020 року у справі № 911/429/18, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки під час розгляду було встановлено, що дані водні об`єкти є не озерами, а ставами, а отже і розміри захисної прибережної смуги є менші.
У відзиві на апеляційну скаргу, Броварська окружна прокуратура просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначала, що враховуючи відсутність органу, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки законодавством не передбачена можливість участі у справі одного й того самого органу самоврядування у статусі позивача та відповідача одночасно, у зв`язку з цим Броварська міська рада не може бути позивачем у спірних правовідносинах, а Держгеокадастр не наділений повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі не наділяють правом на звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі, відтак, з урахуванням прав прокурора, які надані ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді є єдиним правильно обраним способом захисту. Вказувала, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вони є безпідставними. Крім того, посилалася на те, що рішення суду в частині витребування земельної ділянки жодним чином не порушує права ОСОБА_1 , а відтак міська рада не повноважень на оскарження рішення суду в цій частині.
Постановою Київського апеляційного суду від 8 травня 2024 року апеляційну скаргу Броварської міської ради Броварського району Київської області залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року залишено без змін.
У касаційній скарзі Броварська міська рада Броварського району Київської області просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.
Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року касаційну скаргу Броварської міської ради Броварського району Київської області задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, залишивши невирішеними ключові питання, зокрема:
- до якого виду водних об`єктів (озеро чи ставок) належать водні об`єкти поруч з якими розташована спірна земельна ділянка;
- чи перебуває спірна земельна ділянка, з урахуванням виду водного об`єкту, в межах прибережної захисної смуги та, відповідно, чи належить вона до земель водного фонду.
Саме по собі розміщення спірної земельної ділянки біля водних об`єктів ніким не заперечується, однак невирішеним залишається визначення виду такого об`єкту (озеро чи ставок) і, в залежності від цього, розміру прибережної захисної смуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
У судовому засіданні 19 травня 2026 року представник апелянта Сенько О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник прокуратури Федоренко О.П. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 19 травня 2026 року не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи.
Надіслана  ОСОБА_1  судова повістка-повідомлення повернулася до апеляційного суду неврученою з причини «адресат відсутній за вказаною адресою».
У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі №826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі №751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20 (провадження №61-3782св21).
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та виконуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 квітня 2025 року, колегія суддів виходить із такого.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор вказував, що рішенням Броварської міської ради від 26 липня 2007 року № 398-24-05 ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
09 серпня 2007 року на підставі цього рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності серії ЯД № 904012 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210600000:00:064:0500, за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор вказував, що за результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, встановлено, що рішення Броварської міської ради від 26 липня 2007 року № 398-24-05 «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність, надання в оренду та внесення змін до рішень Броварської міської ради» прийнято незаконно, всупереч вимогам статей 20, 21, 60, 61 ЗК України та статей 88, 89 ВК України, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га, по
АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210600000:00:064:0500, сформована за рахунок земель водного фонду, оскільки розташована поблизу озер та накладається на прибережну захисну смугу озер, що підтверджено інформацією Київського державного підприємства геодезії, картографії та кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 04 січня 2018 року за № 01-01/20 із відповідними схемами накладення земельних ділянок на землі водного фонду.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, саме прокурор повинен був надати належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що водний об`єкт, біля якого розташована спірна земельна ділянка, є саме озером; спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги такого водного об`єкта; земельна ділянка належить до земель водного фонду.
Під час нового апеляційного розгляду встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог прокурор посилався на листи КДПГККГС «Київгеоінформатика» від 04 січня 2018 року за № 01-01/20, від 02 травня 2018 року за № 01-01/283 та від 25 квітня 2018 року за № 01-01/148 із відповідними схемами накладення земельних ділянок на землі водного фонду із посиланням на викопіювання із топографічних матеріалів та матеріалів космічної зйомки станом на 2007, 2009 та 2010 роки, лист Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 24 січня 2018 року за № 01-12/53 «Про надання інформації щодо статусу озер у м. Бровари», висновок судового експерта № 12/18 від 22 лютого 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи. 
Разом з тим Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2025 року прямо зазначив, що судами попередніх інстанцій не встановлено, яким чином викопіювання з топографічного плану, ортофотоплану, космічної зйомки підтверджує належність відповідних водних об`єктів саме до озер.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що висновок експерта № 12/18 складений щодо інших земельних ділянок, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами 3210600000:00:064:0521 та 3210600000:01:063:0012, які не є предметом спору у даній справі, а експертного дослідження щодо розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 3210600000:00:064:0500 у межах вод земельного фонду немає.
Також Верховний Суд зазначив, що під час розгляду господарських справ №911/429/18 та № 911/431/18 досліджувалися ті самі водні об`єкти, розташовані поруч із земельними ділянками, щодо яких прокурор стверджував про їх належність до земель водного фонду. Під час розгляду зазначених справ судами були досліджені паспорти водних об`єктів, відповідно до яких вони віднесені до ставків, а не до озер.
Незважаючи на надану Верховним Судом оцінку доказової бази та вказівки щодо необхідності встановлення виду водного об`єкта, прокурором під час нового апеляційного розгляду не надано належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували, що водний об`єкт біля спірної земельної ділянки є озером. Клопотань щодо проведення судової експертизи з метою здобуття належного доказу, не заявлено.
Принцип змагальності та диспозитивності цивільного процесу не наділяє суд обов`язком самостійно збирати докази замість сторони позивача. 
Якщо прокурор обґрунтовує позов належністю земельної ділянки до земель водного фонду через її розташування в межах прибережної захисної смуги озера, саме прокурор повинен довести як існування такого озера, так і межі відповідної прибережної захисної смуги. Недоведеність цих обставин виключає можливість задоволення позову.
У свою чергу, представником Броварської міської ради було ініційована звернення до Комунального підприємства «Бровари-землеустрій» щодо підтвердження чи спростування відомостей: чи є водні об`єкти, які є предметом встановлення у цьому спорі, одним і тим же водним об`єктом, на які розроблені паспорта водних об`єктів площею 0,3960 га та площею 0,6440 га (АДРЕСА_1). На відповідний запит Комунальним підприємством «Бровари-землеустрій» надана відповідь у листі №7747/13.11/В від 18.05.2026 року про проведення обстеження водних об`єктів в м. Бровари по вулиці Кобилянської Ольги, на які розроблено паспорта водних об`єктів площею ,3960 га та площею 0,6440 га, що підтверджено топографічною зйомкою М:1000.
З урахуванням наданих сторонами цього спору пояснень та доказів колегія апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі водного фонду є окремою категорією земель України.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
Аналогічне визначення земель водного фонду надає ст. 4 Водного кодексу України в якій зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
При цьому, ст. 1 Водного кодексу України містить визначення термінів, відповідно до яких: водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт);
озеро - природна западина суші, заповнена прісними або солоними водами;
ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.
За таких обставин, основною відмінністю між озером і ставком, як юридичних категорій є об`єм у кубічних метрах.
Досліджуючи зміст висновок судового експерта № 12/18 від 22 лютого 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи вбачається, що експерт надаючи висновок про віднесення водного об`єкта до озера брав до уваги наявність двох документів: листа управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 24.01.2018 року №01-12/53 «Про надання інформації щодо статусу озер в. м. Бровари» та листа виконавчого комітету Броварської міської ради від 30.01.2018 №2-15/450, відповідно до якого на території IV житлового району в м. Бровари розташовані два замулені ставки. При цьому, експертом було надано перевагу листу управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 24.01.2018 року №01-12/53, з тих підстав, що така інформація була надана органом влади, що здійснює ведення державного водного кадастру.
Отже, як убачається із змісту наведеного висновку, експерт взагалі не проводив дослідження статусу спірних водних об`єктів, не звернув уваги, що відмінністю між озером та ставком є не сам факт віднесення об?єкта органом, що здійснює ведення державного водного кадастру, а його характеристики, зокрема щодо його об`єму, історії його створення, тощо. 
Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Процесуальний закон також визначає вимоги до доказів, які мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми, як про це зазначено у статтях 77-80 ЦПК України.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта згідно із ст. 110 ЦПК України для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Враховуючи, що експертний висновок, на який посилається позивач, не містить дослідження, на підставі якого він дійшов висновку, що спірні водні об`єкти є озерами, експерт обмежився лише наданням переваги наданої інформації органу влади, що здійснює ведення державного водного кадастру, у порівнянні з наданою Броварською міською радою інформацією, без перевірки змісту інформації на достовірність, тому указаний доказ не відповідає належності, достовірності, допустимості та достатності.
Разом з тим, колегія апеляційного суду визнає належним та допустимим доказом наявний у справі паспорт водного об?єкта, який ближче знаходиться до спірної земельної ділянки відповідача згідно наявних у справі схем, у якому спірний водний об`єкт визначений як ставок площею 0,3960 га, де міститься інформація щодо цього об?єкта: об`єм при НПР (нормальний підпірний рівень) - 3,6 тисяч метрів кубічних, а об`єм при максимальному (форсованому) підпірному рівні - 5,2 тисяч метрів кубічних, що не є більше 1 млн. кубічних метрів, а отже не відповідає вимогам Водного Кодексу України, за яких водний об`єкт має визнаватись озером.
Наявна у паспорті водного об?єкта інформація щодо його характеристик, зокрема в частині його виміру у кубічних метрах, стороною позивача не спростована. Інших характеристик, за яких спірний водний об`єкт має бути віднесений до озер, також не заявлено і не підтверджено доказами. Жодних доказів у підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду з урахуванням порушення прибережної захисної смуги навколо ставка стороною позивача також не надано, оскільки позивач наполягав лише на тому, що водний об`єкт є озером.
За таких обставин колегія апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Броварської міської ради є обґрунтованою, доведеною належними доказами та підлягає задоволенню, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 29 537 грн 30 коп, за розгляд справи в суді апеляційної та касаційної інстанціїй.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Броварської міської ради Броварського району Київської області задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з Броварської окружної прокуратури Київської області (код ЄДРПОУ 0290999623) на користь Броварської міської ради Броварського району Київської області (код ЄДРПОУ 26376375) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 29 537 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 30 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді Д.О. Таргоній 

С.О. Журба