Дата документу 04.05.2026
Справа № 334/7456/25
Провадження № 2/334/343/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2026 року м. Запоріжжя
Дніпровський районний суд міста Запоріжжя в складі: 
головуючого судді Гнатюка О.М., 
за участю секретаря Якущенко Е.Р., 
позивачки ОСОБА_1 
представника позивачки Фуки-Дубини А.Р.
представника відповідача Білецької Н.О.
розглянувши у відкритому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 38461952, адреса: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 46а), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада (ЄДРПОУ 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206), Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 37573508, адреса: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, 27), про визнання членом сім`ї наймача, встановлення право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права користування житлом, зобов`язання провести реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 38461952, адреса: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 46а), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада (ЄДРПОУ 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206), Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 37573508, адреса: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, 27), про визнання членом сім`ї наймача, встановлення право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права користування житлом, зобов`язання провести реєстрацію місця проживання.
Позов обґрунтований наступним.
14.08.2023 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя встановлений факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем – двоюрідним братом ОСОБА_2 з грудня 2016 року і на момент відкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74294615 від 11.10.2023 року отримала спадкове майно у вигляді коштів ОСОБА_1 .
Відповідно до сповіщення №42 МО України ВЧ НОМЕР_1 від 26.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було сповіщено ОСОБА_1 (відповідно до написаною за життя заявою загиблого ОСОБА_2 ) про смерть солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Попри постійне проживання позивачки та користування житлом відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на її реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачкою сплачуються всі комунальні платежі щодо спірної квартири.
30.05.2025 року приблизно з 9.00 до 11.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , працівники КП «Запоріжремісервіс» намагалися проникнути у житлове приміщення та змінити вхідні замки.
Вважає, що відповідач, як власник житла, відповідно до ст. 391 ЦК України зобов`язаний не створювати перешкод іншим особам, які мають законні підстави користуватися його житлом.
Відмова відповідача надати згоду на реєстрацію позивачки порушує її право на вільний вибір місця проживання та не уможливлює реалізацію інших її прав та обов`язків.
Просить визнати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача та встановити право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди позивачці в здійсненні права користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати центр надання адміністративних послуг Запорізької міської ради у Дніпровському району провести реєстрацію місця проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо можливості задоволення позову з мотивів викладених у відзиві.
Представником відповідача Департаменту управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради надано відзив відповідно до якого заперечував щодо можливості задоволення позову. 
Законодавчо визначено хто є членами сім`ї наймача та на яких підставах за особою можна визнати право користування комунальною квартирою після смерті наймача.
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом із наймачем.
Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2020 року у справі № 205/6201/17 та від 18 травня 2022 року у справі № 463/2277/20-ц.
Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі.
У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (висновок у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц (провадження № 61-11097св20).
Крім того, аналіз змісту статті 65 ЖК УРСР у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20).
Подібний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 01.09.2023, справа № 712/11721/21, провадження № 61-13153св22.
У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 759/9229/19 (провадження № 61- 11242св20) Верховний Суд за подібних фактичних обставин справи зазначив, що належними та допустимими доказами для встановлення факту спільного проживання є, зокрема, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність спільного проживання.
У своїй заяві Позивач посилається, як на доказ, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023 у справі № 334/5324/23, яким було встановлено факт родинних відносин позивача та ОСОБА_2 та проживання разом зі спадкодавцем ( ОСОБА_2 ) на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, як вбачається з тексту вищевказаного рішення ОСОБА_1 зверталась до суду з проханням встановити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_2 з метою вступу її в спадкові права та прийняття спадщини.
При цьому, квартира АДРЕСА_2 не може відноситись до спадкового майна ОСОБА_2 , оскільки він її не приватизував і дана квартира перебуває у комунальній власності.
До того ж, з тексту рішення не можливо встановити на підставі яких саме доказів визнано та встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю у спірній квартирі.
Водночас, як вже було зазначено вище, право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Окрім копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023 у справі № 334/5324/23 позивачем не надано інших доказів, які можуть підтвердити її вселення у спірну квартиру в установленому законом порядку та зі згоди основного наймача. Також відсутні будь-які докази ведення спільного господарства, спільних витрат на житло та ін.
У сталій практиці Верховного Суду у подібних справах викладено висновок, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні.
Натомість, Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , тобто на теперішній час зберігає за собою право проживання у даній квартирі.
Крім того, за наявною інформацією, гр. ОСОБА_2 , окрім квартири комунальної власності (квартири АДРЕСА_2 , що є предметом спору у даній справі) мав ще одну квартиру у приватній власності.
Якщо дана інформація відповідає дійсності, то позивач ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 , повинна була отримати дану квартиру у спадок.
У даній справі позивач встановлює відповідачем департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради.
Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради є виконавчим органом Запорізької міської ради та діє у відповідності до положення про департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, затверджене рішенням міської ради №106 від 04.12.2024.
Водночас, у відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Власником квартира АДРЕСА_2 є саме Запорізька міська рада, яка має право володіти та розпоряджатись майном комунальної власності.
А, отже, департамент з управління житлово-комунальним господарством не є власником спірної квартири та не може бути належним відповідачем у даній справі.
Реєстрація місця проживання особи здійснюється через центри надання адміністративних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.
Згідно із ст. 12 вказаного Закону Центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або виконавчий орган (структурний підрозділ) органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації, що зазначені у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги згідно з переліком, визначеним відповідно до цього Закону.
У центрах надання адміністративних послуг послуги надаються адміністратором центру, у тому числі шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг. У виняткових випадках (якщо послуги у центрах надання адміністративних послуг не можуть бути надані адміністратором або таке їх надання є значно гіршим для інтересів суб`єктів звернення та/або публічних інтересів) окремі адміністративні послуги можуть надаватися через центр надання адміністративних послуг посадовими особами суб`єктів надання адміністративних послуг на підставі узгоджених рішень з органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.
Центр надання адміністративних послуг, утворений як постійно діючий робочий орган, забезпечує надання адміністративних послуг суб`єктам звернення із залученням до його роботи посадових осіб окремих виконавчих органів (структурних підрозділів) органу, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.
Центри надання адміністративних послуг мають власні найменування та можуть мати символіку. Окремо від найменування та символіки центри мають право використовувати позначення «Центр Дії».
Відповідно до Положення про департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 17.03.2023 № 90 департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (далі - Департамент) реалізує повноваження виконавчих органів міської ради у сфері надання адміністративних послуг через адміністраторів шляхом їх взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг.
На Департамент покладаються функції робочого органу Запорізької міської ради з організації забезпечення надання адміністративних послуг та діяльності Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя (далі - ЦНАП) та його територіальних підрозділів, який діє на підставі Положення про ЦНАП м. Запоріжжя.
Адміністративні послуги надаються через відділи з надання адміністративних послуг департаменту, які розташовані у територіальних підрозділах ЦНАП.
До основних завдань Департаменту відноситься забезпечення виконання повноважень у сфері організації надання адміністративних послуг.
Крім того, Департамент є окремою юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України та банківських установах згідно чинного законодавства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штамп та бланк встановленого зразка.
Департамент, відповідно до покладених на нього обов`язків, має право діяти від імені Запорізької міської ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради (самопредставництво органу місцевого самоврядування) в місцевих загальних судах (у т.ч. місцевих загальних судах як адміністративних), місцевих адміністративних судах, місцевих господарських судах, апеляційних судах, апеляційних господарських судах, апеляційних адміністративних судах, Верховному Суді, Вищих спеціалізованих судах, зокрема, у Вищому суді з питань інтелектуальної власності, Вищому антикорупційному суді з використанням всіх прав, наданих Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України стороні в процесі.
Тобто, виходячи з вищевикладеного, реєстрація місця проживання (у тому числі за рішенням суду) відноситься виключно до повноважень департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради.
Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради Позивачем не залучено до даної справи, як співвідповідача.
Отже, на підставі вищевикладеного, департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради не може бути належним відповідачем відносно зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання.
Представником третьої особи Запорізької міської ради надані пояснення на позовну заяву, відповідно до яких просили відмовити в задоволенні позову. Зазначили, що позивачем не надано доказів факт проживання з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю. Окрім того позивачка має зареєстроване місце проживання. 
Представник третьої особи Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився. Відзив не надав. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько – ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки про причину смерті ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від ушкодження внаслідок військових дій, спинених іншими видами вибухів та уламків.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74294615 від 11.10.2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину (рухоме майно) у вигляді коштів.
Відповідно до свідоцтва про справо на спадщину за законом від 11.10.2023 року ОСОБА_1 отримала спадщину, яка складається з грошових вкладів у банківських установах в загальній сумі 107414, 11 грн.
Згідно з відповіддю про розгляд звернення від 23.02.2025 року №Ф-1334 Департамент УЖКГ Запорізької міської ради повідомив, що державний ордер №639 від 29.05.2000 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 був оформлений на ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На сьогоднішній день квартира АДРЕСА_2 не приватизована та перебуває у власності Запорізької територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Після смерті ОСОБА_2 зареєстровані особи у вказані квартирі відсутні, а отже квартира вважається вивільненою. Не надано жодного документу, Який підтверджує, що ОСОБА_1 вселилася у квартиру АДРЕСА_2 саме як член сім`ї наймача. ОСОБА_1 у вказаній квартирі не зареєстрована, в ордері як член сім`ї наймача не зазначена. На підставі викладеного не вбачається за можливе надати копію ордеру №639 , виданого на померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023 року встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем двоюрідним братом ОСОБА_2 з грудня 2016 року й на час відкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до корінця сповіщення №42 від 26.03.2023 року та сповіщення від 27.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було сповіщено ОСОБА_1 про смерть її брата - солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та після одруження змінила прізвище на ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_9 .
Відповідно до корінця ордера на житлове приміщення №639 від 29.05.2000 року ОСОБА_2 видано ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 . З ОСОБА_2 дружила 33 роки. Познайомилися по роботі на підприємстві. В зв`язку із будівництвом будинку працівники отримали квартиру. ОСОБА_2 проживав сам у двокімнатній квартирі, сім`ї не було. Потім він сказав, що у сестри якісь проблеми, то вона з ним буде проживати. Приблизно 10 років тому ОСОБА_1 стала проживати в квартирі ОСОБА_2 . Вона відвідувала квартиру ОСОБА_2 , проте не часто.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що з ОСОБА_2 знайома, оскільки працювала з ним на одному підприємстві. Близько не спілкувалися. ОСОБА_1 вона знає як двоюрідну сестру ОСОБА_2 свідок бачила, як ОСОБА_1 приходила до ОСОБА_2 . Вона проживає у сусідньому під`їзді з під`їздом, в якому проживав ОСОБА_2 . Чи приватизована квартира ОСОБА_2 їй не відомо. Мати в ОСОБА_2 померла, а про інших родичів їй не відомо. ОСОБА_1 приходила до квартири ОСОБА_2 , приносила якісь сумки. 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (стаття 61 ЖК України).
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені у частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно зі статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 червня 2020 року у справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18), від 26 грудня 2024 року у справі № 489/1183/21 (провадження № 61-7939св24).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 461/1517/19 (провадження № 61-5038св21) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову». 
Подібний висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). 
Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у власності територіальної громади м. Запоріжжя, інтереси якої представляє Запорізька міська рада як представницький орган місцевого самоврядування, який наділений правом приймати від її імені рішення, здійснювати від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, визначені Конституцією України. 
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що Запорізька міська рада є належним відповідачем в справі в частині вимог визнання позивачки членом сім`ї наймача та встановлення право користування житловим приміщенням, однак була залучена до участі в ній в якості третьої особи, що є підставою для відмови в позові.
Реєстрація місця проживання особи здійснюється через центри надання адміністративних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.
Згідно із ст. 12 вказаного Закону Центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або виконавчий орган (структурний підрозділ) органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації, що зазначені у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги згідно з переліком, визначеним відповідно до цього Закону.
У центрах надання адміністративних послуг послуги надаються адміністратором центру, у тому числі шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг. У виняткових випадках (якщо послуги у центрах надання адміністративних послуг не можуть бути надані адміністратором або таке їх надання є значно гіршим для інтересів суб`єктів звернення та/або публічних інтересів) окремі адміністративні послуги можуть надаватися через центр надання адміністративних послуг посадовими особами суб`єктів надання адміністративних послуг на підставі узгоджених рішень з органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.
Центр надання адміністративних послуг, утворений як постійно діючий робочий орган, забезпечує надання адміністративних послуг суб`єктам звернення із залученням до його роботи посадових осіб окремих виконавчих органів (структурних підрозділів) органу, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.
Центри надання адміністративних послуг мають власні найменування та можуть мати символіку. Окремо від найменування та символіки центри мають право використовувати позначення «Центр Дії».
Відповідно до Положення про департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 17.03.2023 № 90 департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (далі - Департамент) реалізує повноваження виконавчих органів міської ради у сфері надання адміністративних послуг через адміністраторів шляхом їх взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг.
За вказаних обставин належним відповідачем у частині позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання провести реєстрацію місця проживання позивачки є Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, який залучений до участі у справі як третя особа.
За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 38461952, адреса: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 46а), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада (ЄДРПОУ 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206), Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради (ЄДРПОУ 37573508, адреса: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, 27), про визнання членом сім`ї наймача, встановлення право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права користування житлом, зобов`язання провести реєстрацію місця проживання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Гнатюк О. М.