Справа № 354/1305/24
Провадження по справі № 2/354/74/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої судді Ваврійчук Т.Л.
за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.
представника позивача адвоката Левицького А.О.
представника відповідача адвоката Устінського А.В.
представника третьої особи Ігнатенко О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Івано-Франківської обласної державної адміністрації, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:
Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (надалі-ДП «Ліси України») в особі філії «Ворохтянське лісове господарство» у червні 2024 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:2635, зареєстрованої 11.01.2018 року структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Відділом у м.Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 28.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Шпаргало О.В., за реєстром №148. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що розпорядженням Івано-Франківської ОДА від 07.02.1996 №85 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству було надано у постійне користування земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства площею 11746 га. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею №002701 позивачу надано у постійне користування земельну ділянку площею 4350,5 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства. Однак позивач позбавлений можливості користування вказаною ділянкою у повній мірі, оскільки на ній розташована ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2635. Державна реєстрація вказаної ділянки проведена Відділом у м.Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 11.01.2018. Державна реєстрація права власності на вказану ділянку проведена 28.01.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2020 за реєстром №148. Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні позивача підтверджується Державним актом на право постійного користування землею №002701. Скасування державної реєстрації спірної ділянки є первісною позовною вимогою, а похідною вимогою є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки наслідком скасування державної реєстрації ділянки є припинення її існування як об`єкта цивільних прав у розумінні ст.79-1 ЗК України. Із урахуванням наведеного, з посиланням на норми ст.ст.16, 203, 215, 216 ЦК України, ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24.06.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 
Ухвалою суду від 10.07.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
23.07.2024 до суду надійшов відзив на позов від ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в якому зазначено, що ДП «Ліси України» в особі Філії «Ворохтянське лісове господарство» звернулося з позовом як користувач земельної ділянки, однак не надало достатніх доказів, які б підтвержували право користування землями лісового фонду відповідно до доданої копії Державного акту на право постійного користування, виданого Ворохтянському ДЛГ. Тобто, позивачем не надано суду доказів чи він являється правонаступником Ворохтянського ДЛГ. Обставини справи, викладені в позовній заяві ґрунтуються виключно на припущеннях, які не мають доказової сили, адже у відділі №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУДержгеокадастру в Івано-Франківській області відсутні: копія Державного акту серії ІІ-ІФ №002701 та запис про реєстрацію вказаного Державного акту в Книгах реєстрації державних актів. А також, позивачем відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України не надано матеріалів лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Виходячи з цього, позивач не надав беззаперечних доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду ДП «Ліси України» чи Філії «Ворохтянське лісове господарство». Також зазначено, що сама по собі реєстраційна дія вчинена державним кадастровим реєстратором є лише наслідком юридичного факту, який породжує набуття, зміну чи припинення права, а відповідно позовна вимога про скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є похідною, а не основною, як помилково зазначив позивач. Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію на підставі Технічної документації із землеустрою. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Функціональна можливість програми, якою користується Державний кадастровий реєстратор, не дозволяє скасовувати державну реєстрацію земельних ділянок за іншими підставами, ніж зазначені в законодавстві, зокрема за рішенням суду в інших випадках ніж передбачено в абзацах третьому і четвертому частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Обов`язок щодо забезпечення організації і захисту лісів з метою збереження та охорони лісів покладається саме на постійних лісокористувачів.Таким чином, саме Ворохтянське державне лісогосподарське підприємство не забезпечило належну охорону і збереження закріплених лісів. В силу закону і наданих повноважень позивачу повинно було бути відомо про можливе незаконне вилучення земель лісового фонду, однак жодних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки ні з моменту її реєстрації, ні з моменту укладення спірного правочину позивачем не вживалося. Відповідач вказує на те, що реєстрація спірної земельної ділянки відбулася 11.01.2018, договір купівлі-продажу зареєстровано 28.01.2020. Отже, строк позовної давності для звернення до суду про скасування реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним правочину – сплив. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Ухвалою суду від 15.08.2024 за клопотанням позивача залучено до участі у вказаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Івано-Франківську ОДА та витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. належно засвідчену копію матеріалів реєстраційної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.01.2020 за реєстром №148. 
09.09.2024 до суду надійшов відзив, поданий представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому зазначено, що відповідачі позов не визнають та просять у його задоволенні відмовити. Так, перебуваючи на відпочинку в Буковелі, ОСОБА_2 побачив рекламу про продаж земельних ділянок, яка його зацікавила. Як наслідок зв`язавшись із продавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили придбати дві земельні ділянки, в тому числі спірну. Попередньо узгодивши деталі, вони звернулись до приватного нотаріуса, який перевірив інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Продавцем земельної ділянки виступав ОСОБА_4 , який виступав власником на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2020, укладеним ОСОБА_3 право власності якого на спірну ділянку посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю. виданим 30.10.2001 Поляницькою сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету №24 від 16.08.2001. Державну реєстрацію права власності продавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 28.02.2018, номер запису про право власності 25126809. Тобто у відповідачів не могло бути будь-яких сумнівів у законності набуття права власності продавцем на спірну земельну ділянку. Позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження належності йому на будь-якому правовому титулі спірної земельної ділянки. Більше того, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області у своєму відзиві на позовну заяву від 23.07.2024 чітко вказує, що другий примірник/копія Державного акту серії ІІ-ІФ №002701 та запис про реєстрацію цього Державного акту в Книзі реєстрації державних актів відсутні. Станом на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу спірна земельна ділянка належала на праві приватної власності продавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.01.2020 та була придбана продавцем в особи, яка набула її у власність ще 30.10.2001 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право власності у встановленому законодавством порядку шляхом купівлі земельної ділянки, яка більше 20 років перебувала у приватній власності і будь-яких сумнівів у законності такої угоди бути не могло. Крім того, в будь-якому випадку позовна заява подана поза межами строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Як вбачається із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.01.2020, право власності ОСОБА_3 підтверджується Державним актом на право приватної власності від 30.10.2001. Тобто з моменту реєстрації права приватної власності на спірну земельну ділянку до моменту подання позовної заяви минуло більше 22 років. Зважаючи на викладене відповідачі просили поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 11.09.2024, на клопотання представника ГУ Держгеокадастру в ІваноФранківській області про витребування в позивача оригіналу Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою №002701, зазначив, що оригінал даного правовстановлюючого документа був вилучений слідчими Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Львові на підставі Ухвали про дозвіл на обшук слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2020 року у справі №463/2993/20 (провадження №1-кс/463/2221/20).
11.09.2024 до суду надійшли письмові пояснення Івано-Франківської ОДА, в яких зазначено, що відповідно до чинного законодавства, обласні державні адміністрації, у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, уповноважені на вирішення питань, зокрема використання землі (стаття 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»). Згідно зі статтями 21, 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 17 Земельного кодексу України обласна державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. У відповідності до частини 5 статті 122 ЗКУкраїни обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. На виконання вимог ч.1 ст.57 ЗК України. Відтак, розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 №85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» було надано в постійне користування державним лісогосподарським підприємствам земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства, зокрема Ворохтянському ДЛП надано 11746 га земель. Право постійного користування землями лісового фонду Ворохтянського ДЛП посвідчується державним актом на право постійного користування землею від 2001 року за №002701 відповідно до якого вказаному підприємству надано у постійне користування земельну ділянку площею 4350,5 га для ведення лісового господарства. Водночас, відповідно до пункту 2 Розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Таким чином, в силу положень статей 55, 57, 84 ЗК України та статтей 5, 16, 17 ЛК України, вказана земельна ділянка належить до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується державним лісогосподарським підприємством для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Порядок вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування визначає стаття 149 ЗК України. Вилучення для нелісогосподарських потреб земельних ділянок державної власності, що віднесені до земель лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України» та передання у власність таких земельних ділянок належить до повноважень Івано-Франківської обласної державної (військової) адміністрації. Проте Івано-Франківська ОДА, як розпорядник, не надавала погодження на вилучення земельної ділянки із постійного користування державного лісогосподарського підприємства.
Ухвалою суду за клопотанням представника відповідачів витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінського В.Д. належно засвідчену копію матеріалів реєстраційної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.01.2020 за реєстром №119. 
Ухвалою суду від 04.12.2024 залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відпровідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та витребувано докази у ТУ ДБР, що розташоване у місті Львові.
Ухвалою суду від 14.03.2025 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Поляницьку сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області.
01.04.2025 представник позивача подав заяву в порядку ст.49 ЦПК України про зміну предмету позову, відповідно до якої позовні вимоги викладено у наступній редакції: витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ДП «Ліси України» земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:2635, що розташована за адресою: с. Поляниця, урочище Вишні Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Ухвалою суду від 24.04.2025 заяву позивача про зміну предмету позову від 01.04.2025 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою суду від 19.06.2025 визнано обов`язковою явку у судове засідання представника позивача.
23.06.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що на виконання ухвали суду від 19.06.2025 позивач надає Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Філії «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси України», відповідно до якого державна реєстрація припинення вказаного відокремленого підрозділу юридичної особи проведена 31.03.2025. 
Ухвалою суду від 04.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про призначення у даній справі комісійної судової земельно-технічної експертизи.
30.07.2025 до суду надійшов відзив відповідачів на заяву позивача про зміну предмету позову, в якому зазначено, що змінена позовна вимога є юридично необґрунтованою, суперечить чинному законодавству та не підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи зміну предмету позову, ДП «Ліси України» зазначає, що «належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння чи користування земельною ділянкою, є віндикаційний позов». Позивач посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)». Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України, яка у зазначених вище цивільних справах є юридичною підставою звернення до суду, власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. У даній справі ДП «Ліси України» не був і не є власником спірної земельної ділянки, а відповідно за позивачем не може бути зареєстроване право власності на земельну ділянку на підставі рішення суду. Отже, ДП «Ліси України» не можуть бути позивачем у справі про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, адже рішення в такій справі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ними. Відповідно до пункту 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою КМУ від 25.12.2025 №1127 наслідком задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є реєстрація права власності за особою, на користь якої воно витребуване. Тобто, якщо суд задовольнить вимогу про витребування земельної ділянки на користь ДП «Ліси України», то саме за останнім, а не за державою, буде зареєстроване право власності землю, що не відповідає нормам чинного законодавства. Окрім того, із урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.2025 та має зворотну дію в часі, в тому числі і абз. 2 ч.4 ст.177 ЦПК України та ст.ст.390, 391 ЦК України, якими врегульовано порядок компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, відповідачі вважають, що позивачами у справах про витребування нерухомого майна, яке вибуло з державної власності, можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування та прокурор і внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для вирішення спору. Також зазначено, що позивачем не подано належних та допустимих доказів наявності речового права на спірну земельну ділянку, а подані спростовуються відповідними доказами. Також, відповідачі вважають, що позовні вимоги ДП «Ліси України» про витребування земельної ділянки порушують захищені законом права добросовісних набувачів цієї земельної ділянки. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як добросовісні набувачі, набули право власності у встановленому законодавством порядку шляхом купівлі земельної ділянки, яка більше 20 років перебувала у приватній власності, а відтак, вимоги позивача прямо суперечать чинній редакції ст.388 ЦК України із урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яка надає правовий імунітет від витребування майна у добросовісного набувачу після спливу 10-річного строку з моменту первинного вибуття майна з державної або комунальної власності.
У письмових поясненнях від 29.10.2025 представник відповідачів вказав, що на виконання ухвали суду про витребування оригіналу Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 ТУ ДБР надало копію Державного акту. Ненадання оригіналу підтверджує наявні сумніви у справжності вказаного документу адже ГУ Держгеокадастру в ІваноФранківській області у своєму відзиві на позовзазначило, що другий примірник (копія) державного акта серії ІІ-ІФ №002701 та запис про його реєстрацію у Книзі реєстрації державних актів відсутні, а державний акт з аналогічною серією та номером видано ОСОБА_5 , на підставі рішення сесії Кулачівської сільської ради від 29.03.2001. У своєму листі ТУ ДБР навіть не зазначило про наявність чи відсутність у них такого оригіналу. Відтак просив не брати до уваги наданий Державний акт.Також зазначив, що 06.03.2025 позивачем долучено до матеріалів справи копію Висновку експерта судової земельно-технічної експертизи по матеріалах кримінального провадження №62020140000000501 від 26.09.2023. Як вбачається із Висновку експерта, його складено на підставі ряду документів, зокрема топоргафо-геодезичних робіт, що були виконані при комісійному виїзді 28.04.2021, проте у своєму листі від 14.10.2025 ТУ ДБР повідомило, що матеріали топографо-геодезичних робіт від 28.04.2021 року до ТУ ДБР не надходили. Отже висновок експерта складено на підставі доказу, який відсутній в матеріалах кримінальної справи, в рамках якої отримано зазначений висновок, а також у матеріалах даної цивільної справи. Також у висновку відсутнє посилання на те, що він містить відомості, отримані, в порядку визначеному статтями 102-113 ЦПК України, а саме шляхом залучення до проведення експертизи сертифікованого інженера-землевпорядника, який з урахуванням приписів Законів України «Про землеустрій» та «Про Державний земельний кадастр». Відповідно, відповідачі вважають, що висновок експерта є недопустимим доказом. Щодо наданого викопіювання з Державного акту зазначено, це документ на якому схематично зображено частину земельної ділянки ДП «Ворохтянський лісгосп» на якій заштриховано 29 земельних ділянок, які накладаються на межі Державного акту. Однак незрозуміло де саме схематично розташована земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 2611092001:22:002:2635 відносно меж Державного акту, який масштаб вказаного Викопіювання, хто його розробник та на якій правовій підставі його розроблено, а також чи має такий розробник спеціальні знання для цього. По-третє, якщо межі земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 2611092001:22:002:2635 встановлені та внесені до ДЗК (із зазначенням координат поворотних точок), то відомості про межі земельної ділянки позивача відсутні. Відповідно до правого висновку Верховного Суду в постанові від 31.10.2023 по cправі №908/722/20 для встановлення факту накладення (перетинання) земельних ділянок необхідно відновити межі земельної ділянки з розробленням відповідної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). ТОВ «ПРО ЗЕМ» у відповідь на адвокатський запитлистом від 24.10.2025 вказало, що відповідно до листа Управління СБУ в Івано-Франківській області в рамках кримінального провадження було залученого до проведення топографо-геодезичних та пов`язаних із ними робіт. Проте вся запитувана інформація є таємницею досудового розслідування. Тобто, по суті, інформація про правову підставу, процедуру складення Викопіювання є невідомою. При цьому, норми чинного законодавства в принципі не встановлюють можливості розробки такого виду документу, який би підтверджував певні факти/обставини у сфері землеустрою. Відомості про розробку ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ» документації про встановлення меж належної їм земельної ділянки відсутні. Відтак Викопіювання є недопустимим доказом.
Ухвалою суду від 14.08.2026 за клопотанням представника відповідачів витребувано докази у ТУ ДБР, що розташоване у місті Львові.
Ухвалою суду від 30.10.2025 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника відповідачів про виклик судового експерта Сенейка І.Б.
У додаткових поясненнях від 19.01.2026 представник відповідачів вказав, що відповідачі не погоджуються із доводами позивача, викладеними у заяві про зміну предмета про те, що можливість заявлення віндикаційного позову постійним землекористувачем підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19. Так у зазначеній постанові Верховний Суд не досліджував і не вирішував питання, чи може постійний користувач загалом звертатися з віндикаційним позовом. Натомість предметом перегляду у справі №446/478/19 було виключно питання належного способу захисту порушеного права, а саме: чи обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів є ефективним і здатним фактично відновити право постійного користування земельною ділянкою у зв`язку з накладенням земельної ділянки на смугу відведення залізничного транспорту. Водночас Верховний Суд у постанові від 18.11.2025 року у справі №914/521/22 сформулював послідовну та принципову правову позицію щодо належного суб`єкта і належного способу захисту у спорах, пов`язаних із витребуванням земельних ділянок та вказав, що належним позивачем у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном є власник такого майна, а відповідачем - особа, кінцевий набувач такого майна, за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно». Верховний Суд зазначив: «якщо суб`єкт права постійного користування земельною ділянкою вважає, що право власності має бути зареєстроване за державою, але воно неправомірно зареєстроване за іншою особою, то належною є позовна вимога про витребування земельної ділянки на користь держави», і така вимога «спрямована на захист прав держави, а не суб`єкта права постійного користування, чиє право незаконною реєстрацією права власності не порушується». У пунктах 5.28–5.29 вказаної постанови Верховний Суд вказав, що закон не передбачає права постійного користувача на звернення з позовом на користь держави, чиє право порушене незаконним заволодінням земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності за порушником. Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №910/21682/15. У цій справі ДП «Ліси України» не є ані власником земельної ділянки, ані уповноваженим законом суб`єктом на захист права державної власності в судовомупорядку, а тому відповідачі вважають, що ДП «Ліси України» не є належним позивачем за вимогою про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Ухвалою суду від 27.04.2026, постановленою без оформлення окремим документом, із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідачів про долучення до матеріалів справи листа Філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 11.12.2025.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Левицький А.О. заявлений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі із наведених мотивів. 
Представник відповідачів адвокат Устінський А.В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з мотивів, наведених у відзиві на позов та додаткових поясненнях. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Івано-Франківської обласної державної адміністрації Ігнатенко О.Ю. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області у судове засідання не зявився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду повідомлявся належним чином.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази кожен зокрема та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства лісового господарства України №57 від 26.05.1995 був створений Ворохтянський держлісгосп, який входив у підпорядкування Івано-Франківського обласного управління лісового господарства на правах юридичної особи. 
На підставі розпорядження Івано-Франківської облдержадміністрації №85 від 07.02.1996 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству надано у постійне користування із земель запасу, які були у тимчасовому користуванні інших землекористувачів земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства загальною площею 11746 га.
19.11.2001 року Поляницькою сільською радою на підставі рішення №3 від 11.01.2002 видано Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 на земельну ділянку площею 4358,5 га для ведення лісового господарства. Вказаний державний акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001. 
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №906 від 28.10.2022 припинено Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме-приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 
Наказом ДП «Ліси України» №141 від 28.12.2022 затверджено Положення про Філію «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси україни» відповідно до якого Філія є відокремленим підрозділом ДП «Ліси України» та створена з метою одержання підприємством прибутку від здійснення на промисловій та комерційній основі господарської діяльності, яка направлена на ведення лісового господарства, охорону, захист, раціональне використання та відтворення лісів; ведення мисливського господарства, яке спеціалізований підрозділ для ведення мисливського господарства; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству. 
Довіреністю від 26.12.2023, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик В.В., за реєстром №5389 ДП «Ліси України» уповноважило директора філії «Ворохтянське лісове господарство» бути представником, діяти від імені та в інтересах ДП «Ліси України» з питань, що виникають у сфері земельних правовідносин у встановлених законом випадках, в частині повноважень довірителя щодо земель лісогосподарського призначення та інших категорій, які розташовані на території Івано-Франківської області, у тому числі представляти інтереси ДП «Ліси України» у судах всіх інстанцій з усіма правами, наданими позивачу, у тому числі підписувати та подавати будь-які заяви, скарги, позовні заяви, заявляти клопотання, змінювати предмет, підстави позову та збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру НВ-9939940322024 від 23.05.2024 державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га, цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) проведено Відділом у м. Яремчому Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 11.01.2018 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ФОП ОСОБА_6 
28.01.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В., за реєстром №148 відповідно до якого набули у власність у рівних частках по земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га, цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Як зазначено у договорі, вказана ділянка була набута у власність продавцем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. 16.01.2020 за реєстром №119, право власності продавця зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності:35058123, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1500609426110. Наведене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №198029317 від 28.01.2020. 
У п.3.2 договору зазначено, що продавцеь засвідчує, що земельна ділянка забороню (арештом) не перебуває. 
Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., за реєстром №119 ОСОБА_4 придбав земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га у ОСОБА_3 , право власності якого на вказане нерухоме майно посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020340, виданим 30.10.2001 Поляницькою сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001. Державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 проведено 28.02.2018 державним реєстратором Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, номер запису про право власності:25126809, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1500609426110. 
У п.1.4 договору купівлі-продажу зазначено, що земельна ділянка є вільною від обтяжень. 
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №379762985 від 22.05.2024, 28.01.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га, що розташована за адресою с. Поляниця, уч. Вишні на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2020 за реєстром №148. 
Окрім цього, 01.03.2021 у Державному реєстрі речових прав зареєстроване обтяження у виді арешту вказаної ділянки на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 05.02.2021 у справі №463/4145/20.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.04.2020 в рамках кримінального провадження №62020140000000301 від 18.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України надано дозвіл слідчим Другого слідчого відділу СУ Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові на проведення обшуку у службових приміщеннях ДП «Ворохтянське лісове господарство» з метою виявлення та вилучення зокрема матеріалів лісовпорядкування; щодо вилучення земельних ділянок за період з 01.01.1995; документів, підтверджуючих вилучення.
Як вбачається із протоколу обшуку від 22.05.2020 у ході проведення обшуку у ДП «Ворохтянське лісове господарство» виявлено та вилучено зокрема: Державний акт на право постійного користування землею від 10.11.2001 серїі ІІ-ІФ №002701 про передачу Поляниською сільською радою Ворохтянському лісгоспу у постійне користування 4358,5 га земель на 4 арк. 
ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області листом від 12.09.2024 за вих.№192/0/63-24 повідомило представника відпоавідачів про те, що за інформацією, наданою відділом №3 Управління забезпечення реалізації державної поллітики у сфері земельних відносин ГУ (далі-Відділ) встановлено, що в архіві Відділу зберігається архівний примірник державного акту на право приватної власності не землю серії ІІ-ІФ №002701, який видано ОСОБА_5 на підставі рішення сесії Кулачківської сільської ради неародних депутатів від 29.03.2001, загальною площею 1,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кулачківської сільської ради Івано-Франківської області та зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №201. До того ж у Книзі записів (реєстрації) дердавних актів на право приватної власності на землю на території Кулачківської сільської ради Снятинського району наявний запис про реєстрацію цього ж акту. Наведене підтверджується долученою архівною копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №002701 від 26.06.2001.
Згідно висновку судового експерта Заяць І.Г. №06-09-21 від 22.09.2021, складеного на підставі заяви адвоката АО «Порадниця» Петрика І.Я. для подання до суду, за результатами проведення земельно-технічної експертизи встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 має наступні геометричні розміри по периметру (за ходом годинникової стрілки від т.1): 46,36; 16,42; 30,67; 37,37; 15,35; 23,09; 18,09; 25,37; 24,72; м.п. та площу 0,25 га. Вказана ділянка має спільну межу із земельною ділянкою із кадастровим номером 2611092001:22:002:2634 та розташована у межах населеного пункту с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.
Фактичне місце розташування, площа, конфігурація, межі та координати кутів зовнішніх меж земельної ділянки відповідає місцю розташування, площі, конфігурації, межам та координатам кутів зовнішніх меж цієї ділянки згідно даних Публічної кадастрової карти України. 
Станом на час проведення дослідження на земельній ділянці із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 ростуть зелені насадження, а саме-чагарники, кущі та трав`янисті рослини. Вказана ділянка має цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), не належить до земель лісового фонду та не належить до земель лісогосподарського призначення.
Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання за результатами адвокатського запиту АБ «Дмитра Кайдана» листом від 03.09.2024 за вих.№01/952-24 надало інформацію з наявними у ВО «Укрдержліспроект» межами кадастрових ділянок згідно з наданими кадастровими номерами, накладеними на витяг з планово-картографічних матеріалів базового лісвопорядкування, проведеного Львівською державною лісовпорядною експедицією у 2009 році в лісах Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп». Додатково зазначено, що планово-картографічні матеріали у 2009 році були виготовлені в умовній ситемі координат, прив`язка їх до геодезичної системи координат була здійснена після виникнення такої можливості у зв`язку з розвитком відповідних технологій.
На долученому витягу з планово-картографічних матеріалів базового лісвопорядкування Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп» 2009 року відображено накладення на землі лісгоспу ряду земельних ділянок, у тому числі під номером 16 ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635.
На виконання ухвали суду від 27.12.2024 ВО «Укрдержліспроект» листом від 23.01.2025 за №09.114-25 повідомило про те, що планово-картографічні матеріали базового лісовпорядкування для ДП «Ворохтянське лісове господарство» були виготовлені Львівською державною лісовпорядною експедицією, яка є окремою юридичною особою Оригінали планово-картографічних матеріалів були передані лісокористувачу для їх подальшого узгодження та затвердження, відповідно до ст.48 ЛК України. Зберігання проєктних документів та планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування постійних лісокористувачів та власників лісів в об`єднанні не передбачено нормативними документами. Розпорядниками цієї інформації та документації є суб`єкти господарювання.
Територіальне управління ДБР, розташоване у м. Львові листом від 09.01.2025 за №09.01.2500вих-25 повідомило Карпатський лісовий офіс ДП «Ліси України» про те, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62020140000000301 від 18.03.2020 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що начальник Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань НП Банк М.В. з метою одержавння неправомірної вигоди зловживав своїм службовим становищем всупереч інтересам служби шляхом тиску на посадових осіб органеів місцевого самоврядування та державних лісогосподарських підприємств Івано-Франківської області та отримав на близьких родичів та інших підставних осіб право власності на 29 земельних ділянок, зокрема ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:2635, яка знаходиться на території Поляницької сільської ради Івано-Франківської області та перебуває у володінні ДП «Ворохтянський лісгосп».
Постановою слідчого Другого слідчим відділу (з дислокацією у місті Львів) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові від 25.02.2025 Філію «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» визнано потерпілим у кримінальному провадженні №62020140000000301 від 18.03.2020.
Протоколом про ознайомлення з метріалами кримінального провадження від 25.02.2025 підтверджується, що представнику потерпілого «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» адвокату Кайдану Д.-С.Т. були надані для ознайомлення та копіювання матеріали досудового розслідування кримінального провадження №62020140000000301 від 18.03.2020, у тому числі висновок судової земельно-технічної експертизи №4454 від 26.09.2023.
Як вбачається із висновку судового експерта Львівського НДІСЕ Сенейко І.Б. №4454 від 26.09.2023 за результатами проведення земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №62020140000000301 від 18.03.2020 встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га входить в межі земельної ділянки, що передана у постійне користування ДП «Ворохтянський лісгосп» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701. Площа вказаної земельної ділянки, що входить в межі земельної ділянки, яка передана у постійне користування ДП «Ворохтянський лісгосп» становить 0,25 га. У дослідницькій частині висновку зазначено, що при проведенні огляду встановлено, що зазначена ділянка вкрита лісовою рослинністю. 
Як зазначено у вступній частині вказаного висновку для проведення експертизи була надана завірена копія Державного акту на право постійного користування землею І-ІФ №002701, Технічну документацію ізх землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 (кадастровий номер 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га) документи на виконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 25.08.2020 у кримінальному провадженні №62020140000000501 на 74 арк. щодо ділянок із кадастровими номерами 2611092001:22:002:2635, 2611092001:22:002:2634, Планшет №4 лісовпорядкування Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» 2009 року, Схему розташування земельних ділянок, виконаних ДП «Карпатигеодезкартографія» у с. Поляниця. Окрім цього, 06-07.09.2023 у присутності слідчого експертом проведено огляд об`єктів дослідження. 
У дослідницькій частині зазначеного висновку експерта вказано, що на дослідження також надано Викопіювання з Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 19.11.2001, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001, підписане директором ТОВ «ПРО ЗЕМ» Дарвай І.І., на якому відображено межі земельної ділянки, яка передана у постійне користування ДП «Ворохтянський лісгосп» та земельних ділянок, переданих у приватну власність, у тому числі ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635, відповідно до топографо-геодезичних робіт, що були виконані при комісійному виїзді 28.04.2021. 
ТУ ДБР, розташоване у м. Львові на виконання ухвали суду від 14.08.2025 листом від 14.10.2025 за вих.№12-21-84258вих-25 направило на адресу суду копію схеми розташування земельних ділянок, виконану ДП «Карпатигеодезкартографія». Одночасно зазначено, що матеріали топографо-геодезичних робіт від 28.04.2021 до ТУ ДБР не надходили.
На виконання ухвали суду від 04.12.2024 ТУ ДБР, розташоване у м. Львові, листом від 12.03.2025 за вих. №12-21-18804вих-25 направило на адресу суду DVD-R диск, дослідженням якого встановлено, що на вказаному диску знаходяться цифрові копії наступних документів: 1) Проекту «Організації та розвитку лісового господарства Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство», виготовленого Львівською державною лісовпорядною експедицією, в якому зазначено, що згідно Указу Президента України від 24.02.1995 №142/95, постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.1995 №322, наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 №87 Ворохтянський лісокомбінат був реорганізований у Ворохтянський держлісгосп. Згідно наказу комітету Державного комітету лісового господарства України №87 від 03.04.2006 Ворохтянський держлісгосп був реорганізований у 2006 році і утворена нова юридична особа ДП «Ворохтянське лісове господарство». На карті-схемі існуючого поділу територій ДП «Ворохтянське лісове господарство» в межах сільських рад позначено, що Поляницьке лісництво на території Поляницької сільської ради займає площу 3556,0 га; 2) планшету №4 Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування за 2009 рік; 3) планшету №4 Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування за 2017 рік; 4) карти-схеми ДП «Ворохтянське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування 2009, загальною площею 10921 га.
Листом від 14.10.2025 за вих.№12-21-84260вих-25 ТУ ДБР, розташоване у м. Львові направило на адресу суду викопіювання з Державного акту серії ІІ-ІФ №002701 від 19.11.2001, підписане директором ТОВ «ПРО ЗЕМ» Дарвай І.І. та комісією у складі: провідного спеціаліста Відділу договірної та організаційної роботи у сфері земель Управління земельно-правових відносин юридичного департаменту Івано-Франківської ОДА Кушань К.М., головного спеціаліста Відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому Тисменицькому, Тлумацькому районах та містах Івано-Франківську і Тисмениці Управлівння контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Багацького С.О., головного спеціаліста Відділу лісового господарства Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства Демус І.В., інспектора охорони і захисту лісу ДП «Ворохтянський лісгосп» Блащука М.В. на якому позначено межі земельної ділянки, яка передана у постійне користування ДП «Ворохтянський лісгосп» (Поляницьке лісництво) відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 від 19.11.2001, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001, дорогу відповідно до топографо-геодезичних робіт при комісійному виїзді 28.04.2021, межі земельних ділянок, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, у тому числі ділянки із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635, які накладаються на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянський лісгосп». 
Листом від 14.10.2025 за вих.№12-21-84254вих-25 ТУ ДБР, розташоване у м. Львові направило на адресу суду копію Державного акту на право постійного користування землею серіх ІІ-ІФ №002701 від 19.11.2001, виданого Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству на підставі рішення Поляницької сільської ради №3 від 11.01.2001 на земельну ділянку площею 4358,5 га для ведення лісового господарства. Вказаний акт зареєстрованоу Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №00001. 
Листом від 14.10.2025 за вих.№12-21-84256вих-25 ТУ ДБР, розташоване у м. Львові направило на адресу суду копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), щодо земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у с. Поляниця уч. Вишні, виготовленої ФОП ОСОБА_6 у 2017 році, в матеріалах якої наявна копія Деравного акту серії ІІ-ІФ №0200340, виданого ОСОБА_3 30.10.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001 на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення- для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право власності на землю за №000124. В описі меж земельної ділянки зазначено, що по лінії межі А-Б, Б-В вона межує із землями Поляницької сільської ради, по лінії межі В-Г із землями ОСОБА_8 
ТОВ «ПРО ЗЕМ» листом від 24.10.2025 за №699-10/2025 у відповідь на адвокатський запит представника відповідачів повідомило, що відповідно до листів Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 27.04.2021 №60/1412-760нт та від 07.07.201 №60/14/2-1181 ТОВ «ПРО ЗЕМ» в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №620020140000000501 від 08.02.2020 було залучено до проведення топографо-геодезичних та пов`язаних з ними камеральних і інших робіт. Проведення Товариством таких робіт, їх підстава та результати є відомостями досудового розслідування у вищезгаданому кримінальному провадженні. Письмовий дозвіл слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування у вказаному провадженні ТОВ «ПРО «ЗЕМ» та уповноваженим представникам Товариства не надавався. 
Філія «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» у відповідь на адвокатський запит представника відповідачів листом від 11.12.2025 за 325754/39.7.1-2025 повідомила що згідно з даними геопорталу «Інформаційна система управління лісовими ресурсами» ВО «Укрдержліспроект» земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:002:2635, 2611092001:22:002:2634 в урочищі Вишні, що в с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області мають ознаки входження до земель лісогосподарського призначення в кварталі 24 виділу 50 Поляницького лісництва Верховинського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України». 
Враховуючи положення земельного законодавства та відсутність у штаті філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» сертифікованого інженера-землевпорядника, який володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням, філія інформує про відсутність можливості надати інформацію щодо площі, координат накладання (із зазначенням координат поворотних точок) земельних ділянок з кадастровими номерами 2611092001:22:002:2635, 2611092001:22:002:2634 на землі лісогосподарського призначення в кварталі 24 виділу 50 Поляницького лісництва. Одночасно зазначено, що до філії «Карпатський лісовий офіс» інформації про можливе накладання (перетин меж) вказаних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України» від сертифікованих землевпорядних організацій, які здійснювали розробку проєктів землеустрою (технічної документації із землеустрою) не надходило. Також зазначено, що 29.12.2022 між ДП «Ворохтянське лісове господарство» та ДП «Івано-Франківський науково-дослідний інститут землеустрою» було укладено договір №217 про розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які перебували у постійному користуванні ДП «Ворохтянський лісгосп» згідно з державними актами на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701, І-ІФ №000751 та ІІ-ІФ №002702. Впродовж 2023-2025 років до зазначеного договору було укладено 5 додаткових угод у зв`язку зі зміною замовника з ДП «Ворохтянський лісгосп» на ДП «Ліси України», в особі його відокремлених структурних підрозділів (філії «Ворохтянське лісове господарство», філії «Карпатський лісовий офіс») та необхідністю продовження терміну дії договору. 
Львівський НДІСЕ Міністерства юстиції України листом №513/13/вих.-26 від 08.04.2026 повідомив, що судовий експерт ОСОБА_11 22.12.2023 звільнений з посади завідувача відділом земельних та оціночно-земельних досліджень та експертиз з питань землеустрою лабораторії інженерно-технічних досліджень ЛНДІСЕ за власним бажанням. Звертаючись до суду із вказаним позовом ДП «Ліси України» вказало, що земельна ділянка площею 0,25 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення державної власності, які перебували у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» (у подальшому філії «Ворохтянське лісове господарство» ДП «Ліси України») на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701, без її вилучення в установленому порядку, а відтак зазначена ділянка підлягає витребуванню із незаконного володіння відповідачів на користь ДП «Ліси України».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 13 Конституції України, ст.324 ЦК України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України 2001 (надалі-ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом ч.ч.1,2 ст.3 ЗК України 2001 року земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. 
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
Відповідно до ч.2 ст.1 Лісового кодексу України (надалі-ЛК України) ліси України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Частиною першою ст.8 ЛК України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
Відповідно до ст.6 ЛК України (в редакції, чинній на 30.10.2001, тобто на дату видачі Державного акту на право власності на землю ОСОБА_3 ) усі ліси в Україні є власністю держави.
Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.
Відповідно до ст. 9 ЛК України (в редакції, чинній на 30.10.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею.
Статтею 13 ЛК України (в редакції, чинній на 30.10.2001) визначено, що до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.
Відповідно до ст.16 ЛК України (в редакції, чинній на 30.10.2001) до відання селищних і сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування в межах селищ і сіл та припинення права користування ними; 2) надання в межах селищ і сіл земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, а також за їх межами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та припинення права користування цими ділянками.
За приписами ст.21 ЛК України (в редакції, чинній на 30.10.2001) постійне користування земельними ділянками лісового фонду припиняється у випадках і порядку, передбачених Земельним кодексом України.
Відповідно до ст.42 ЛК України (в редакції, чинній на 30.10.2001) переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя. 
Згідно із ч.ч.1,2 ст.12 ЛК України (в редакції, чинній на 28.01.2020, тоюбто на момент набуття відповідачами права власності на земельну ділянку) громадяни можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.
Громадяни у встановленому законом порядку можуть набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також можуть мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЛК України (в редакції, чинній на 28.01.2020) підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.
Згідно з п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Частинами першою, четвертою ст.4 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на 30.10.2001) було визначено, що у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Не підлягали передачі у приватну власність землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.
Згідно з ч.8 ст.17 ЗК України 1990 (в редакції, чинній на 30.10.2001) передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, проводилася місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.31 ЗК України 1990 ( в редакції, чинній на 30.10.2001) вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям проводився за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЗК України 1990 (в редакції, чинній на 30.10.2001) припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною могло мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.
Частина перша ст.28 ЗК України 1990 (в редакції, чинній на 30.10.2001) передбачала, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося серед іншого у разі: добровільної відмови від земельної ділянки ; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; нераціонального використання земельної ділянки; використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; використання землі не за цільовим призначенням; вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 
цього Кодексу.
Стаття 77 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на 30.10.2001) визначала, що землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства. 
Пунктом 12 «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. 
Частинами першою, другою ст.56 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 28.01.2020) визначено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.78 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 28.01.2020) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 
Статтею 80 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 28.01.2020) встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.
Згідно зі ст.ст.83, 84 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 28.01.2020) комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України 2001 року в редакції, чинній на 28.01.2020).
Відповідно до положень ст.149 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на 28.01.2020) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку.
Частиною третьою ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Згідно п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. 
Відповідно до п.4 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесеннязмін додеяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VІ від 06.09.2012 у державній власності залишаються землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження землями державної власності віднесено до компетенції місцевих державних адміністрацій.
Згідно з ч.3 ст.122 ЗК України 2001 року районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.
Статтею 152 ЗК України 2001 року передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).
Частиною першою ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.
Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 зазначила, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово висновувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)), незалежно від того чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі №914/2618/16 (пункт 38), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (провадження №12-10гс21, пункт 5.38)).
Відтак належним позивачем у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном є власник такого майна, а відповідачем – особа, кінцевий набувач такого майна, за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно.
Разом з тим, згідно із ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Отже, правомочності постійного користувача здійснюються без встановлення строку, але за змістом право постійного користування охоплює право володіння і користування земельною ділянкою. Тому відповідно до висновків, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №357/8277/19, інше речове право на нерухоме майно, зокрема право постійного користування, може бути підтверджене фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване речове право, зокрема право постійного користування, визнається фактичним володільцем нерухомого майна (щодо такого речового права); судове рішення про задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 902/1046/22.
Тому належному способу захисту позивача у спорі з іншою особою щодо права користування земельною ділянкою відповідає позовна вимога про витребування на його користь у його постійне користування з постійного користування особи, за якою зареєстроване таке право, земельних ділянок, ідентифікованих відповідними кадастровими номерами (див. mutatis mutandis резолютивну частину постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19). У разі задоволення такої позовної вимоги судове рішення є підставою для внесення до Державного реєстру прав відомостей про припинення права постійного користування відповідача і про державну реєстрацію права постійного користування позивача. Належним відповідачем за такою позовною вимогою є особа, за якою зареєстроване право постійного користування земельними ділянками.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.12.2024 року у справі №910/21682/15 відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.08.2023 року у cправі №926/3514/22 та вказала, що два різних суб`єкти права не можуть мати права на один і той же позов (в матеріальному значенні), оскільки це призвело би до можливості дублювання судових процесів з тим же предметом позову за тих самих обставин з можливістю ухвалення протилежних судових рішень у судових процесах за позовами нібито різних позивачів.
Таким чином, належна позовна вимога, тобто вимога про витребування від відповідача, за яким зареєстроване право власності на нерухоме майно, спрямована на захист права того суб`єкта, на чию користь таке майно витребовується. Так, якщо особа, яка звернулась з позовом, вважає, що право власності належить певному суб`єкту права, то належною позовною вимогою є вимога про витребування нерухомого майна на користь власника. 
Судом встановлено, що Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству, яке у подальшому було реорганізоване у ДП «Ворохтянське лісове господарство», котре у свою чергу було реорганізоване шляхом приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», відповідно до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації №85 від 07.02.1996 надано у постійне користування землі лісового фонду площею 11746 га.
19.11.2001 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701 Поляницькою сільською радою надано у постійне користування земельну ділянку для ведення лісового господарства площею 4358,5 га. 
Відомості про визнання недійсним вказаного державного акта чи його скасування в установленому законом порядку у матеріалах справи відсутні.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2020 укладеного із ОСОБА_4 та зареєстрованого у реєстрі за №148 набули у власність у рівних частках по земельну ділянку із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га, цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
Вказана ділянка набута у власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.01.2020, укладеного із ОСОБА_3 , за реєстром №119, право власності якого на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №020340, виданим 30.10.2001 Поляницькою сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №24 від 16.08.2001. 
Дослідженими доказами підтверджується, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62020140000000301 від 18.03.2020 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364 КК України за фактом незаконного заволодіння 29 земельними ділянками, зокрема ділянкою із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635, яка знаходиться на території Поляницької сільської ради Івано-Франківської області та перебуває у володінні ДП «Ворохтянський лісгосп». 
Висновком проведеної у вказаному кримінальному провадженні судової земельно-технічної експертизи №4454 від 26.09.2023 встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 площею 0,25 га входить в межі земельної ділянки, що передана у постійне користування ДП «Ворохтянський лісгосп» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002701. Площа вказаної земельної ділянки, що входить в межі земельної ділянки, яка передана у постійне користування ДП «Ворохтянський лісгосп» становить 0,25 га. 
Таким чином, спір у даній справі виник щодо земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебуває у власності держави та надана позивачу постійне користування. 
Згідно з положеннями ч.1 ст.167, ст.170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що і в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №23/199/21 (пункт 8.17) і №922/1830/19 (пункт 7.2), від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 (пункт 35)). 
Відповідно до положень ч.5 ст.122 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент подання позову) розпорядження земельними ділянками державної власності, що знаходяться у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельними ділянками, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, здійснюють відповідні обласні державні адміністрації.
Отже, повноваження представляти державу у спірних правовідносинах належить до компетенції Івано-Франківської обласної державної адміністрації.
Крім того, представляти інтереси держави в суді може прокурор. Для цього прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» (такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 пункт 8.38)).
Закон не передбачає права постійного користувача на звернення з позовом на користь держави, чиє право порушене незаконним заволодінням земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності за порушником, оскільки у разі якщо суб`єкт права постійного користування земельною ділянкою, яка перебуває у власності держави, вважає, що право власності на неї неправомірно зареєстроване за відповідачами, то належною вимогою є позовна вимога про витребування земельної ділянки від вказаних осіб на користь держави.
Водночас правом на звернення із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння наділений виключно власник майна. 
Таким чином, оскільки право на позов, спрямований на захист володіння держави, належить саме державі, то суб`єкт права постійного користування не має права звертатися до суду з таким позовом від власного імені.
Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №910/21682/15.
Водночас із позовом у даній справі звернулося ДП «Ліси України», яке стверджує, що спірна земельна ділянка є власністю держави і знаходиться в постійному користуванні ДП.
Заявлена ДП «Ліси україни» позовна вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідачів спрямована на захист права державної власності на спірну земельну ділянку, яка за твердженням позивача неправомірно вибула з володіння ДП «Ворохтянське лісове господарство» як постійного землекористувача та право власності на яку зареєстроване за відповідачами як кінцевими набувачами. 
Вищенаведене свідчить про те, що вказана позовна вимога ДП «Ліси України» спрямована на захист права держави.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
У постанові від 09.02.2022 року у справі №910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Належними сторонами у судовому процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, належними сторонами будуть ті особи, які є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі – наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). При цьому у випадку неправомірного заволодіння майном, право власності на яке належало державі і яке (майно) знаходилося в іншої особи на іншому правовому титулі, то захист від такого порушення (неправомірного заволодіння) полягає у витребуванні майна також на користь його власника, яким є держава в особі уповноваженого органу. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.09.2025 у справі № 922/82/20.
Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, від 08.10.2019 у справі №916/2084/17.
Як встановлено судом заявлена у даній справі позовна вимога про витребування у відповідачів земельної ділянки площею 0,25 га із кадастровим номером 2611092001:22:002:2635 на користь ДП «Ліси України» спрямована на державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за державою (тобто витребування у титульне володіння держави земельної ділянки).
Водночас у даній справі ДП «Ліси України» який за своєю організаційно-правовою формою є державним підприємством та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України звернувся з позовом від власного імені, а не від імені держави.
Із урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що ДП «Ліси України», як постійний землекористувач, не є належним позивачем за заявленою позовною вимогою про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебуває у власності держави, з чужого незаконного володіння, що є самостійною підставою для відмови у позові. 
Аналогічні висновки щодо права на звернення до суду із позовом про витребування земельної ділянки постійним землекористувачем викладено у постанові Верховного Суду від 18.11.2025 у справі №914/521/22
При цьому суд також враховує те, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19, на яку посилається позивач у заяві про зміну предмету позову, не викладено правовий висновок щодо наявності права постійних землекористувачів на звернення до суду із позовами про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння на свою користь, оскільки предметом касаційного перегляду у даній справі було виключно питання щодо належного способу захисту порушеного права постійного землекористувача у зв`язку із накладенням земельних ділянок. 
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовної вимоги ДП «Ліси України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування з незаконного володіння земельної ділянки площею 0,25, кадастровий номер 2611092001:22:002:2635, що розташована за адресою: урочище Вишні, у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області слід відмовити, оскільки вказаний позов подано неналежним позивачем. 
Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відзиві на позов вказав на те, що позов не підлягає до задоволеня з підстав пропуску позивачем позовної давності. 
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. 
Із урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову у позові ДП «Ліси України», підстави для застосування позовної давності за заявою відповідачів відсутні. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -  

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «ЛІСИ УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Івано-Франківської обласної державної адміністрації, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння-відмовити.  
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ», місцезнаходження: 01601, вул. Шота Руставелі, 9А м. Київ, код ЄДРПОУ 44768034.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Третя особа: Івано-Франківська обласна державна адміністрація, місцезнаходження: 76004, вул. М. Грушевського, 21 м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ 20567921.
Третя особа: ОСОБА_3 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 . 
Третя особа: Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78593, вул. Карпатська, 1 с. Поляниця, Надвірнянський район Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ: 25596005.
Повне судове рішення складено 03 липня 2026 року. 

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК