Дата документу 29.06.2026	Справа № 554/6560/26	
 	Провадження № 2-о/554/206/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року м.Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави
у складі головуючого судді Чуванової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,
за участю учасників справи:
заявник ОСОБА_1 ,
представник заявника – адвокат Литовченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду в м.Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні; заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, -

ВСТАНОВИВ: 

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю і перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні племінника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування вимог заявник зазначила, що вона є тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до сповіщення сім`ї загиблого №550 від 05.07.2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 їй було повідомлено про те, що її племінник, кулеметник механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_2 , 1985 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання службових обов`язків в населеному пункті Широчани, Криворізького району, Дніпропетровської області.
Дітей, дружини померлий ОСОБА_2 не мав. Батьки ОСОБА_2 – матір ОСОБА_3 , батько ОСОБА_4 - померли. 
Після смерті матері ОСОБА_5 у 2002 році, з того часу фактично ОСОБА_2 проживав разом із заявником однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 з 01.09.2007 року є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію за віком, якої не вистачає для проживання, оплати комунальних послуг, лікування. Стан її здоров`я є неналежний, вона має низку тяжких захворювань, потребує постійного приймання ліків, лікування. 
З 2022 року вона перебуває на утриманні свого племінника ОСОБА_2 , який з 09.03.2022 року став військовослужбовцем ЗСУ. 
ОСОБА_1 постійно отримувала від племінника грошову та матеріальну допомогу, що були для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Під час відпусток він повертався до неї додому, проживали разом, він допомагав в домашніх справах, з поточними ремонтами.
Встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця. 
Заявник наголошує на тому, що вона та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю. Племінник працював, проходив військову службу за контрактом, отримував регулярний дохід, постійно матеріально допомагав їй, як непрацездатній особі, пенсіонерці. При цьому, враховуючи незначний розмір її пенсії та досить значні доходи ОСОБА_6 , допомога племінника була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, а племінник мав змогу надавати утримання для неї, а відтак встановлення факту перебування на такому утриманні безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявниці, пов`язані з її статусом як особи, яка перебувала на утриманні військовослужбовця. 
Ухвалою суду від 01.05.2026 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку окремого провадження.
Ухвалою суду від 02.06.2026 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи - Міністерство оборони України.
Заінтересована особа - Міністерство оборони України надіслала до суду письмові пояснення, в яких просить залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 ; витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_5 інформацію, а саме: чи звертались інші члени сім`ї щодо отримання одноразової грошової допомоги; відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Представник зазначив, що Міноборони вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає та не може бути розглянута в порядку окремого провадження, у зв`язку з чим дана заява повинна бути залишена без розгляду. Так, у заявника фактично виник спір з органом, що призначає виплати. Враховуючи, що наявний спір про право, який вирішується в позовному провадженні, вважає, що заяву слід залишити без розгляду.
Крім того, заявником не було надано докази на підтвердження наявності/відсутності його доходів та доходів особи для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, оскільки не підтверджено, що дохід іншої особи був саме єдиним джерелом доходу заявника. Також заявником не надано доказів ні від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про сплату (відсутність) внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за іншою особою протягом вказаного терміну перебування на утриманні, ні від Державної податкової служби України доказів про доходи (відсутність), отримані особою. 
Зазначає, що заявником вказано про її дохід лише починаючи з 2022 року, втім за який саме період вона має намір встановити юридичний факт не зазначено. Звертає увагу на те, що у заявниці є чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; її дохід є більшим за прожитковий мінімум, передбачений чинним законодавством. 
З урахуванням того, що у заявниці наявний чоловік, на утриманні вона перебувала саме у свого чоловіка, а допомога племінника мала разовий характер та яка почалася з моменту проходження військової служби останнім. Отже, заявниця ніяким чином не підтвердила свого перебування на утриманні померлого військовослужбовця, не надала жодних належних доказів.
Ухвалою суду від 29.06.2026 року відмовлено у задоволенні клопотань Міністерства оборони України.
Ухвалою суду від 29.06.2026 року відмовлено у задоволенні клопотань представника заявника – адвоката Литовченка Р.В.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, просила вимоги задовольнити. Зазначила, що своїх дітей вона не має, тому з дитинства полюбила свого племінника. З 16 років він проживав у неї, працював на заводі, зарплата у нього була більша ніж у неї. Допомагав по хазяйству. Коли пішов добровольцем в ЗСУ, був на передовій, став отримувати великі гроші, пересилав їй. Заявник пішла на пенсію і захворіла, коштів на ліки не вистачало, тому від племінника надходила фінансова допомога. Кошти надходили кожного місяця, різними сумами, бувало по 50000-70000 грн. В 2024 році племінник після поранення не перебував на службі, гроші не перераховував, навпаки вона допомагала йому з накопичених запасів. Вона перебуває в шлюбі, але чоловік, якому виповнилось 80 років, вже 3 роки живе окремо, доглядає за своїм сином з наркотичною залежністю. Пенсія у неї 8 тис. грн., а у чоловіка – більше 9 тис. грн. Племінник був зареєстрований в м.Полтаві в гуртожитку, але потім вона його прописала в АДРЕСА_2 в будинок баби. ОСОБА_2 працював в с.Калашники в колгоспі, їздив на роботу періодично, залишався в будинку, потім повертався до неї.
Представник заявника – адвокат Литовченко Р.В. в судовому засіданні заяву підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у заяві. Зазначив, що ОСОБА_2 допомагав тітці, віддячуючи їй. У заявника неналежний стан здоров`я, ліки вартісні, племінник їй матеріально допомагав, вона перебувала на його утриманні.
Представники заінтересованих осібдо суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників заінтересованих осіб, на підставі наявних у справі даних і доказів.
Заслухавши заявника, її представника адвоката Литовченка Р.В., допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до матеріалів заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 року, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до Указу Президента України про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022 року (а.с.12).
Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 05.07.2025 року, кулеметник механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_2 , 1985 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання службових обов`язків в населеному пункті Широчани, Криворізького району, Дніпропетровської області (а.с.8- сповіщення; а.с.14 – свідоцтво про смерть). Сповіщення про смерть племінника отримала - ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою, виданою старостою Мачухівської сільської ради від 18.07.2025 року, ОСОБА_1 дійсно 12.07.2025 року на кладовищі, яке знаходиться в селі Сердюки Калашниківського старостинського округу Мачухівської сільської ради, похоронила свого племінника – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.29).
Відповідно до ксерокопії паспорту заявника (а.с.4-5), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з ксерокопією паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть (а.с.15), повістки на відправку (а.с.20,21), місце проживання ОСОБА_2 – АДРЕСА_2 . 
Допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_2 в с.Калашниках. Останній жив і в селі, і з тіткою. В селі ОСОБА_2 обробляв свою земельну ділянку, працював в колгоспі до 2022 року, приїжджав на роботу 2-3 рази на тиждень. ОСОБА_2 кілька разів зі служби телефонував її матері та говорив, що тітка хворіє і він їй матеріально допомагає.
Допитана свідок ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що вона дружить із заявницею, їй ОСОБА_1 розповідала про те, що її племінник служить, матеріально кожного місяця допомагає їй, за надіслані кошти вона купує ліки, побутову техніку. До 2020 року ОСОБА_2 жив в АДРЕСА_4 , доглядав за земельною ділянкою, потім – в квартирі заявниці. Вона бачила як він зробив ремонт в 2023 році в квартирі ОСОБА_1 .
Допитаний свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він дружив зі ОСОБА_2 та знайомий з ОСОБА_1 . В 2022 році він забрав ОСОБА_2 з с.Калашники, де в нього будинок, та відвіз на автомобілі до м.Полтави, щоб той міг придбати побутову техніку, генератор для тітки. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.
У даній справі заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні племінника ОСОБА_2 . Метою встановлення вказаного юридичного факту ОСОБА_1 зазначила призначення та отримання нею, як особою, що перебувала на утриманні померлого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Заявник, посилаючись на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вказує на проживання їх однією сім`єю, надання їй постійної матеріальної допомогу племінником, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті батька заявника) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.
Частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією заявою), до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн.грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Змістом абзацу першого частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні заяви, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, у тому числі, й показанням свідків, суд виходить з того, що заявник не навела достовірних та переконливих доказів на підтвердження факту перебування її на повному утриманні племінника, одержання від нього допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування.
Відповідно до довідки Пенсійного фонду України від 25.04.2026 року сума пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2022 року по 31.03.2026 року складає 301 356,16 грн. (а.с.30).
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк», з картки ОСОБА_2 на власний рахунок ОСОБА_1 в 2022, 2023,2025 роках поступили грошові кошти (сумами від 100 грн. до 85000 грн. в місяць). 
Вказані обставини підтверджують отримання ОСОБА_1 протягом 2022-2025 років пенсійних виплат та водночас не доводять перебування на утриманні племінника. Заявником не надано доказів системного (стабільного) перерахування коштів ОСОБА_2 на її рахунок, які б доводили факт її утримання. Доводи заявника про те, що без допомоги племінника вона не змогла б задовольнити свої життєві потреби для проживання не ґрунтуються на належних доказах.
При цьому, суд враховує, що заявник та ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами. 
Також, суд вважає, що допитані свідки не доводять факт перебування заявника на утриманні племінника, а також постійного спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявності взаємних права і обов`язків, притаманних сім`ї.
Отже, суд виходить з того, що сам по собі факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у родинних стосунках (тітка та племінник), періодичне проживання за однією адресою, не можуть беззаперечно свідчити, що тітка перебувала на утриманні племінника або одержувала від нього допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено, що вона була на повному утриманні її племінника або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.264, 265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

ЗаявуОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні; заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 02 липня 2026 року.

Суддя А.М.Чуванова