ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2026 р. справа № 300/6287/23
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В.В.,
представника позивача Госедла Р.І.,
представника відповідача – Гавадзина М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» №008544/0705 від 16.08.2023,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» (далі – позивач, ТОВ «ПБС»), 11.09.2023 звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» №008544/0705 від 16.08.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акта перевірки від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788, на підставі якого винесено спірне податкове повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам справи і нормам податкового та іншого законодавства, а тому податковим органом безпідставно таким рішенням збільшено суму податкового зобов`язання позивача за платежем ПДВ на суму 11 726 734,00 грн, а також застосовано штрафну санкцію в сумі 2 931 684,00 грн. ТОВ »ПБС» зазначило, що господарські операції з контрагентом ТОВ «Граніт-001», що вчинені у періоді, що перевірявся, є реальними та підтверджені усіма необхідними і належним чином оформленими первинними документами, а також безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю підприємства. Фактично, висновки податкового органу ґрунтуються лише на аналізі ланцюгів постачання, обставинах внесення ТОВ »Граніт-001» до переліку ризикових підприємств та фігуруванні у межах кримінального провадження від 15.05.2020 №32020160000000036. При цьому, позивач вважає, що висновок контролюючого органу про відсутність факту придбання товарів по ланцюгу по номенклатурних позиціях чи не отримання товару у достатній кількості є помилковим та обумовлений тим, що контрагенти при постачанні товару з помилками та неточностями вказували номенклатуру товарів, але правильно зазначали код УКТЗЕД. Посилання контролюючого органу на ненадання документів щодо якості та походження товарів, на переконання позивача, є незмістовними, оскільки надання таких документів згідно з вимогами чинного законодавства не є обов`язковим.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.08.2023 №08544/0705. Здійснено розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 15.04.2025 касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (т. 7 а.с. 114-137).
21.04.2025 матеріали справи надійшли на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду та в цей же день згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю – Кафарського В.В. (т. 7 а.с. 140-141).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято до провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративну справу №300/6287/23 та призначено підготовче судове засідання (т. 7 а.с. 142-143).
26.05.2025 відповідачем надано додаткові письмові пояснення, у яких викладено заперечення щодо позову з врахуванням висновків Верховного Суду. Зокрема, зазначено, що ТОВ »ПБС» як в ході проведення перевірки, так і при наданні додаткових матеріалів та пояснень до заперечення, не надано документального підтвердження використання придбаних товарів в господарській діяльності товариства. Також зазначено, як і первинно у відзиві на відзив, що висновки про нереальність господарських операцій між позивачем і ТОВ »Граніт-001» зроблені на підставі 1) матеріалів кримінального провадження від 15.05.2020 №32020160000000036, у якому директор ТОВ »Граніт-001» ОСОБА_1 підозрювався у кримінальних злочинах, пов`язаних із службовим підробленням та ухиленням від сплати податків; 2) податкової інформації щодо обсягу наявних у ТОВ »Граніт-001» трудових і матеріальних ресурсів для виконання обумовлених договорами підряду робіт і здійснення поставки ТМЦ; 3) розбіжностей по номенклатурних позиціях товарів в розрізі обсягу придбаних контрагентом ТМЦ і поставлених в подальшому позивачу. Як наслідок, контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного характеру господарських операцій позивача з контрагентом, з огляду на: неможливість здійснення платником податку операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, складських приміщень, виробничих активів, транспортних засобів. Представник відповідача також наголошує про відсутність у матеріалах справи доказів щодо: можливості виконання умов договорів з урахуванням часу, місця знаходження майна, наявної кількості основних засобів та трудових ресурсів; доцільності залучення позивачем до виконання вказаних робіт саме зазначеного контрагента (ТОВ «Граніт-001»); щодо того, ким саме виконувалися роботи, чи залучалися до виконання цих робіт треті особи, чи здійснювався з особами, безпосередньо залученими до виконання цих робіт, розрахунок; економічної доцільності зазначених господарських операцій; наявності причинно-наслідкового зв`язку між придбаними послугами та отриманням економічної вигоди, а також наміру придбання позивачем послуг для їх подальшого використання у власній господарській діяльності (т. 7 а.с. 148-168).
У судовому засіданні, яке відбулось 27.05.2025, судом відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника відповідача (т. 7 а.с. 174).
Судове засідання, призначене на 18.06.2025 о 10:00, не відбулось у зв`язку із клопотаннями представників сторін (а.с. 184).
Судові засідання, призначені на 06.08.2025 о 10:00 та 28.08.2025 о 10:00 не відбулись у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та листку непрацездатності відповідно (а.с. 189, 200).
Судове засідання, призначене на 24.09.2025 о 10:00 не відбулось у зв`язку із повідомленням про замінування Івано-Франківського окружного адміністративного суду (а.с. 205).
16.10.2025 представник позивача подав суду додаткові пояснення (т. 7 а.с. 231-233), а також 04.11.2025 долучив додаткові докази (т. 8 а.с. 1-275).
У судовому засіданні, яке відбулось 06.11.2025, судом відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника відповідача (т. 9 а.с. 1).
02.12.2025 відповідачем надано додаткові письмові пояснення (т. 9 а.с. 90-96).
У судовому засіданні, яке відбулось 02.12.2025, судом відкладено розгляд справи у зв`язку із наданням часу представнику відповідача ознайомитись із доказами, які надано позивачем (т. 9 а.с. 140-141).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 судом закрито підготовче судове засідання та призначення справу до розгляду по суті (т. 9 а.с. 149-150).
У судових засіданнях, які відбулись 13.01.2026 та 04.03.2026 судом відкладався розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника відповідача (т. 9 а.с. 162).
16.03.2026 представник відповідача подав суду додаткові письмові пояснення (т. 9 а.с. 195-199) та долучив до таких додаткові докази (т. 9 а.с. 200-242). 
У судовому засіданні, яке відбулось 18.03.2026, судом оголошено перерву у зв`язку із виникненням додаткових питань в ході дослідження доказів, наданих представником відповідача (т. 10 а.с. 1-2).
31.03.2026 представником позивача надано суду додаткові письмові пояснення щодо суми штрафу у розмірі 277 837,00 грн, яка була нарахована ще податковим повідомленням-рішенням від 02.11.2020 №000/233/0705 та була сплачена ТОВ «ПБС» 13.11.2020 згідно з платіжною інструкцією №1909 від 13.11.2020 (т. 10 а.с. 29-30).
У судовому засіданні, яке відбулось 01.04.2026, судом відкладено розгляд справи у зв`язку із ознайомленням із доказами представником позивача (т. 10 а.с. 33).
15.04.2026 представник відповідача подав суду додаткові письмові пояснення, що стосуються суми штрафу у розмірі 277 837,00 грн (т. 10 а.с. 38-43).
У судовому засіданні, яке відбулось 16.04.2026, судом відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотанням представника відповідача (т. 10 а.с. 48-49).
22.04.2026 судове засідання відкладено у зв`язку із викликом свідка (т. 10 а.с. 54-55).
14.05.2026 у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який є юристом ТОВ «ПБС» надав суду показання стосовно обставин справи (т. 10 а.с. 63-64).
У судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2026, відкладено розгляд справи у зв`язку із клопотаннями представників сторін (т. 10 а.с. 48-49).
16.06.2026 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та наданих письмових поясненнях.
Розглянувши матеріали адміністративної справи та заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» (код ЄДРПОУ 32872788) зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в територіальному органі Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів.
Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що зареєстрованими видами економічної діяльності, якого є: 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний); 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.13 Будівництво мостів і тунелів; 02.20 Лісозаготівлі; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 Виробництво дерев`яної тари; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 43.13 Розвідувальне буріння; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.
На підставі направлень ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 15.12.2021 №№3493, 3494 та наказу від 31.08.2021 №1662-п-п, і змінами, внесеними наказом ГУ ДПС В Івано-Франківській області від 19.09.2021 №1794-п, відповідно до ст.75, пп.78.1.1 п.78 ст. 78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України відповідачем у період з 21.12.2021 по 05.01.2022 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо взаємовідносин з контрагентами і переліку ризикових платників податків, які визначені у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради з питань розслідування оприлюднених у ЗМІ фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до постанов Верховної Ради від 24.04.2020 №568-ІХ, зокрема із ТОВ «Синергія» за період вересень 2019 року – жовтень 2020 року, із ТОВ «ТР-ТУР» за вересень 2020 року, із ТОВ «Ойл-Транс» за період листопад 2019 року – січень 2020 року, із ТОВ «Дорлідер Бетон» за грудень 2019 року, із ТОВ «Гарніт-001» вересень 2019 року – грудень 2019 року, із ТОВ «Будстар Інвест» за вересень 2020 року, із ТОВ «БПП Ойл» за вересень 2019 року, із ТОВ «Автоінновація Груп» за листопад-грудень 2020 року, із ТзОВ «Дорожній вектор» за грудень 2020 року та ТОВ «Денкерт Плюс» за грудень 2020 року.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ПБС» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 11 726 734 грн, в тому числі за грудень 2019 року – 6 327 494 грн, за січень 2020 року – 1 440 975 грн, за лютий 2020 року – 3 685 080 грн, за листопад 2020 року – 273 185 грн, що зафіксовано в акті документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788 (т. 1 а.с. 11-61).
Контролюючий орган посилається на те, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ «ПБС» з ТОВ «Граніт-001» (код ЄДРПОУ 42751872).
Висновки податкової базуються, зокрема, на тому, що позивачем не надано жодних документів щодо якості та походження придбаних ТМЦ, контрагент ТОВ «Граніт-001» у період відображення взаємовідносин із ТОВ «ПБС» не придбавало електроенергію, протягом вересня-грудня 2019 року не придбавало послуг зберігання складських та інших виробничих приміщень, що на переконання контролюючого органу, свідчить про неможливість здійснювати діяльність із придбання, виробництва та відповідно реалізації ТМЦ в адресу ТОВ «ПБС». Крім того, за результатами аналізу податкової звітності ТОВ «Граніт-001» встановлено відсутність подання декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, що свідчить про відсутність самостійного видобутку ТМЦ (камінь, щебінь, відсів, щебенево-піщана суміш), реалізаціях яких задекларована на ТОВ «ПБС» та відсутність у ТОВ «Граніт-001 необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності згідно узагальненої податкової інформації щодо ТОВ «Граніт-001» від 28.09.2022. 
Крім того, відповідач послався на інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до якої ТОВ «Граніт-001» є фігурантом кримінального провадження (від 15.05.2020 №32020160000000036).
Також, контролюючий орган зазначив, що згідно проведеного аналізу ЄРПН встановлено обрив ланцюга постачання товару.
Таким чином, перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій.
Не погодившись із такими висновками податкового органу, позивач направив заперечення від 04.08.2022 №0408 (т. 1 а.с. 65-66) на акт перевірки від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788, за результатами розгляду яких платнику надано відповідь від 14.08.2023 (т. 1 а.с. 68-71). Так, за результатами розгляду заперечень відповідач визначив висновки акту перевірки такими, що відповідають вимогам законодавства.
На підставі акту перевірки від 13.01.2022 №254/09-19-07-02/32872788 ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 16.08.2023 №008544/0705, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 11 726 734,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 931 684,00 грн.
Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з цим позов до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі – ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно із пп. 14.1.18, 14.1.178, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до абз. 2 п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 вищевказаної статті передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг (абзац перший та другий пункту 198.3 статті 198 ПК України).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 198.6. ст. 198 ПК України).
Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За приписами п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів/послуг, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.
Відповідно до підпункту 191.1.6 пункту 191.1 статті 191 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість.
За визначенням, яке міститься в пункті 41.1. статті 41 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
За змістом приписів, що містяться у пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль – система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. 
Як встановлено судом, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПБС» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо взаємовідносин з контрагентами і переліку ризикових платників податків. При цьому, позивачем було допущено перевіряючих до проведення такої перевірки.
Крім цього, у суду відсутні підстави перевіряти дотримання відповідачем порядку призначення, проведення і оформлення результатів перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, так як позивач не вказує на будь-які такі порушення відповідних процедур, крім правомірності і обґрунтованості змісту висновків, сформованих внаслідок неповного дослідження, відображення і фіксації усіх обставин, яким перевіряючими надано неналежну правову оцінку.
В той же час, аналізуючи висновки акту перевірки контролюючого органу від, які стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, суд встановив наступне.
Так, як підтверджується матеріалами справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на нереальності господарських операцій ТОВ «ПБС» з ТОВ «Граніт-001».
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
У відповідності до приписів частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
У свою чергу, згідно частини 3 статті 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.
Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.11.2021 у справі №320/5387/20, від 06.12.2021 у справі №640/8883/19 від 16.12.2021 у справі №200/13279/19-а.
Окрім того, у своїх постановах від 20.10.2020 у справі №806/705/15, від 10.11.2020 №822/6302/15, від 06.12.2021 у справі №640/8883/19, від 23.12.2021 у справі №814/322/16 Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Отже, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
В ході розгляду даної справи судом встановлено, що 21.05.2019 на офіційному порталі електронної системи закупівель Служба автомобільних доріг у Херсонській області опублікувала оголошення про проведення процедури відкритих торгів з Поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області).
20.06.2019 ТОВ «ПБС» подало тендерну пропозицію для участі у закупівлі.
Оскільки тендерною документацією було передбачено необхідність проведення значного обсягу робіт, ТОВ «ПБС» вжило заходів для підготовки матеріальної бази та наявності достатніх ресурсів для виконання робіт з ремонту на випадок укладення в подальшому договору за вказаним лотом. Так, через територіальну віддаленість місця надання послуг був підписаний договір поставки від 16 липня 2019 року №16/07 з ТОВ «Граніт-001» (Постачальник), місцезнаходження якого перебуває в оптимально допустимій віддаленості від місця надання послуг, що є економічно вигідним при придбанні товарно-матеріальних цінностей (далі – ТМЦ) та їх поставки. Пунктом 1.1. означеного Договору поставки Постачальник за замовленням Покупця (ТОВ «ПБС») зобов`язаний передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язаний прийняти і сплатити цемент загальнобудівельний та інші ТМЦ (Товар), номенклатура, тип, марка, кількість і ціна якого зазначається у видаткових накладних при відвантаженні Товару (т. 1 а.с. 76-77).
05 серпня 2019 року після завершення процедур оскарження учасниками торгів рішень замовника відбулась процедура розкриття тендерних пропозицій і переможцем у торгах було визнано ТОВ «ПБС».
11 вересня 2019 року між Службою автомобільних доріг у Херсонській області (Замовник) та ТОВ «ПБС» на здійснення робіт з поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області (45233142-6 Ремонт доріг) був укладений договір від №1-ПБС/19 (далі – Основний договір; т. 4 а.с. 262-272).
На виконання умов договору поставки від 16 липня 2019 року №16/07 ТОВ «Граніт-001» поставило ТОВ «ПБС» товар (емульсія бітумна, емульсія бітумна дорожня, щебенево-піщана суміш, суміш асфальтобетонна гаряча, камені бортові, розчинник, затверджувач, електроди, фарба, відсів тощо), що підтверджується видатковими накладними №0000000031 від 27.09.2019, №0000000033 від 30.09.2019, №0000000030 від 30.09.2019, №0000000032 від 30.09.2019, №0000000035 від 03.10.2019, №0000000036 від 07.10.2019, №0000000034 від 08.10.2019, №0000000044 від 04.11.2019, №0000000043 від 04.11.2019, №0000000045 від 04.11.2019, №0000000042 від 04.11.2019, №0000000059 від 05.11.2019, №0000000058 від 06.11.2019, №0000000049 від 11.11.2019, №0000000050 від 11.11.2019, №0000000055 від 18.11.2019, №0000000054 від 18.11.2019, №0000000053 від 18.11.2019, №0000000057 від 22.11.2019, №0000000128 від 02.12.2019, №0000000060 від 02.12.2019, №0000000061 від 02.12.2019, №0000000062 від 02.12.2019, №0000000063 від 02.12.2019, №0000000122 від 02.12.2019, №0000000121 від 02.12.2019, №0000000120 від 02.12.2019, №0000000119 від 02.12.2019, №0000000117 від 02.12.2019, №0000000115 від 02.12.2019, №0000000114 від 02.12.2019, №0000000152 від 02.12.2019, №0000000112 від 02.12.2019, №0000000108 від 02.12.2019, №000000150 від 02.12.2019, №0000000151 від 02.12.2019, №0000000072 від 09.12.2019, №0000000073 від 09.12.2019, №000078 від 16.12.2023, №000079 від 16.12.2023, №0000000036 від 07.10.2019, №0000000030 від 30.09.2019, №0000000032 від 30.09.2019 (т. 1 а.с. 81-120, т. 2 а.с. 149, т. 4 а.с. 50-51).
Транспортування товару здійснювалось із залученням перевізника ТОВ «СПМК-17», що підтверджується товарно-транспортними накладними, що містяться в матеріалах справи та надавались контролюючому органу при проведенні перевірки (томи 2-3). 
Крім того, на виконання Основного договору ТОВ «ПБС» (Замовник) та ТОВ «Граніт-001» (Підрядник) уклали договір субпідряду від 20.09.2019 №1/19-СУБ, згідно з пунктом 1.1. якого Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними та/або залученими силами і засобами надати послуги: ГБН Г.1-218-182:2011 Поточний ремонт автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області (45233142-6 Ремонт доріг), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов цього Договору (т. 1 а.с. 78-79).
Придбані згідно з договором поставки від 16.07.2019 №16/07 ТМЦ використано як матеріали Замовника (ТОВ «ПБС») відповідно до Основного договору, на підтвердження чого складено акти приймання-передачі від 24 жовтня 2019 року та від 31 грудня 2019 року. Вказані ТМЦ були списані з балансу ТОВ «ПБС» згідно з актами списання товарів від 24 жовтня 2019 року № 1992 та від 31 грудня 2019 року № 2774 (т. 4 а.с. 44-49).
На підтвердження виконання робіт згідно з договором субпідряду від 20 вересня 2019 року №1/19-СУБ складено акти приймання виконаних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, підсумкові відомості ресурсів, розрахунки (т. 1 а.с. 121-130, 150-189, т. 5 а.с. 86-98).
Суд з`ясував, що послуги поточного ремонту за Основним договором були прийняті Службою автомобільних доріг у Херсонській області в повному обсязі на підставі актів виконаних робіт (форма №КБ-2В) та довідок про вартість виконаних робіт (форма №КБ-3). Крім того, згідно листа Служби автомобільних доріг у Херсонській області від 10.08.2021 №02-5/1429 про підтвердження належного виконання ТОВ «ПБС» умов договору та виконання приписів Служби автомобільних доріг у Херсонській області в межах взятих на себе гарантійних зобов`язань по договору №1-ПБС/19 від 11.09.2019 (т. 4 а.с. 261)).
Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень (т. 4 а.с. 22-43).
Операції з контрагентом ТОВ «Граніт-001» відображено в податковому обліку ТОВ «ПБС» (в деклараціях з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди), а саме: до складу податкового кредиту віднесено ПДВ в сумі 11 453 549 грн (зокрема, по отриманих ТМЦ та послугах перевезення в сумі 10 849 734 грн, та виконаних роботах в сумі 603 815 грн).
За результатом здійснення господарських операцій контрагентом складено та зареєструвало у ЄРПН податкові накладні, на підставі яких ТОВ «ПБС» включило зазначені суми до податкового кредиту.
Листом від 10 серпня 2021 року №02-5/1429 Служба автомобільних доріг у Херсонській області підтвердила належне виконання ТОВ «ПБС» умов договору та виконання приписів Служби автомобільних доріг у Херсонській області в межах взятих на себе гарантійних зобов`язань за Основним договором (т. 4 а.с. 261).
Окрім того, судом встановлено, що Господарським судом Херсонської області було відкрито провадження у справі №923/1223/21 за позовною заявою першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1 Служби автомобільних доріг у Херсонській області та позивача-2 Південного офісу Держаудитслужби до ТОВ «ПБС», в якій про зобов`язання ТОВ «ПБС» виконати гарантійні зобов`язання за договором від 11.09.2019 №1-ПБС/19 про закупівлю послуг з поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 - км 282+700 в Херсонській області, а саме, виконати роботи вартістю 6 544 889,47грн з ліквідації колійності та нерівністей покриття на проїзній частині довжиною 1700 м.
При цьому, як слідує з ухвали Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021, під час розгляду даної справи, 29.10.2021 комісією Служби автомобільних доріг у Херсонській області у складі начальника ВЯТК та НТ Колесника О.М., інженера ВЯТК та НТ Ноздріна О.В., інженера відділу ЕУАШС та ОБДР ОСОБА_3 була проведена перевірка стану покриття ділянки поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса — Мелітополь — Новоазовськ (на м. Таганрог), км 277+500 — км 282+700 (договір № 1-ПБС/19 від 11.09.2019). Комісією встановлено, що виявлені недоліки на вищезазначеній ділянці автомобільної дороги, а саме колійність, напливи, бітумні плями, викришування верхнього шару покриття з ЩМА-20 (припис Служби автомобільних доріг у Херсонській області №122 від 28.12.2019, листи Служби автомобільної дороги у Херсонської області №02-5/27 від 03.01.2020, 02-5/280 від 18.02.2020, 02-5/1151 від 08.07.2020, №02-5/1336 від 29.07.2020), ліквідовані в повному обсязі за рахунок підрядної організації ТОВ «ПБС», в межах гарантійних зобов`язань на суму 6 544 889,47 грн), у зв`язку із чим закрито провадження у справі (т. 4 а.с. 260).
Суд також звертає увагу, що при дослідженні факту реальності здійснення господарської операції повинні досліджуватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (безтоварними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України відповідальність особи носить індивідуальний характер, а згідно пункту 36.4 статті 36, пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України виконання податкового обов`язку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.
Тобто будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (порушення у відносинах з іншими контрагентами) чи придбання товару у неплатників ПДВ не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності.
А отже, встановлена відповідачем в акті перевірки від 13.01.2022 № 254/09-19-07-02/32872788 податкова інформація відносно ТОВ «Граніт-001» не є належним та достатнім доказом у справі, а її висновки про неможливість здійснення господарських операцій зроблені на підставі такої службової інформації, є недостатніми для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що твердження відповідача з посиланням на податкову інформацію про те що діяльність контрагента позивача ТОВ «Граніт-001» була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.
Суд зауважує, що наявність певної податкової службової інформації не звільняє податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, оскільки ні акт перевірки, ні довідка зустрічної звірки, ні податкова інформація не має преюдиційного значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.
Вищевказане узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини « від 23 лютого 2006 року є джерелом права.
Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 зазначив, що: «…суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.
Окрім цього, у рішенні від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України, Європейський суд з прав людини вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.
Вказані рішення Європейського суду хоча і стосується обставин щодо безпідставності покладення на покупця обов`язку щодо повторної сплати податку на додану вартість в разі невиконання продавцем, яких знаходиться поза контролем покупця, своїх зобов`язань по декларуванню вказаного податку за умови повного виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, однак вони встановлюють загальне правило, відповідно до якого платник податку покупець по операціях поставки товарів не повинен відповідати за невиконання продавцем зобов`язань, та бути позбавлений гарантованого Конвенцією права власності, зокрема, й в наслідок донарахування йому відповідних податкових зобов`язань до бюджету, в разі якщо він повністю виконав свої зобов`язання, за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податку по цих операціях, або будь-яких вказівок на його обізнаність про порушення вчинені його контрагентом, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.
Отже, притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлени ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.04.2022 у справі №200/5932/19-а.
Отже, враховуючи, що юридична відповідальність носить індивідуальний характер, суд не бере до уваги посилання контролюючого органу на те, що у контрагента позивача відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, що, на думку, відповідача, унеможливлює провадження ним підприємницької діяльності.
Крім того, вказані твердження не підтверджено належними та достовірними доказами, оскільки наявні в інформаційно-аналітичних базах відомості відносно контрагента позивача носять інформаційний характер та не є свідченням нереальності господарських операцій за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Суд уважає за необхідне також звернути увагу на висновок Верховного Суду, висловлений, зокрема, в постановах від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19, від 27.07.2022 №240/1906/20, згідно з яким відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Також слід зазначити, що посилання контролюючого органу на непідтвердження придбання товарів по ланцюгу постачання, реалізованих контрагентом на адресу позивача, є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами, крім того, такі посилання не доводять наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган. Відповідач, вказуючи «щодо відсутності придбання товарів по номенклатурних позиціях або не прослідкування отримання товару в достатній кількості у ТОВ «Граніт-001», не вказує жодних доказів, якими це підтверджено та не посилається на жоден документ. Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов вищевказаних висновків виключно на підставі інформації, наявної в інформаційних базах даних контролюючого органу, посилань на документи акт перевірки також не містить.
При цьому, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічної звірки, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Посилання контролюючого орану на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових порушень (постанови від 08.12.2021 у справі №810/3514/17, від 05.08.2021 у справі №813/5824/15, від 16.09.2020 у справі №520/4150/19).
Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про безтоварність операцій позивача та його контрагента, невідповідності господарських операцій цілям та завданням діяльності позивача, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду, відображають і документально підтверджують, що мали місце реальні господарські операції, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.
При цьому, дослідження зазначених господарських операцій позивача зводиться податковим органом до дослідження його контрагентів, однак з акту перевірки не вбачається неправомірних дій саме позивача, під час виконання ним зазначених господарських операцій.
Також слід врахувати, що законодавством України не передбачено обов`язку платника податку - позивача (одержувача товару) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.
У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у справах №810/734/17, №520/1536/19, №826/14489/16, №826/5263/14, №2а-12436/11/2670, №817/481/17, №819/2737/13, а також постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №200/5932/19-а.
Щодо посилань податкового органу на розбіжності по номенклатурних позиціях товарів в розрізі обсягу придбаних контрагентом ТМЦ і поставлених в подальшому позивачу, то суд бере до уваги, що позивачем самостійно отримані від свого контрагента (ТОВ «Граніт-001») відомості щодо його взаємовідносин зі своїми контрагентами. Так, на дані документи позивач посилався у запереченнях на Акт перевірки, а також під час розгляду справи, зазначаючи, що крім номенклатури (назви) товару, у податковій накладній відповідно до підпункту «і» пункту 201.1 статті 201 ПК України зазначається такий реквізит, як код товару згідно УКТ ЗЕД. В окремих випадках контрагенти ТОВ «Граніт-001», вірно вказавши код товару згідно УКТ ЗЕД, по різному зазначали номенклатуру (т. 9 а.с. 182-184). Проте, така помилка жодним чином не може свідчити про нереальність господарських операцій позивача, зокрема із ТОВ «Граніт-001».
З цього приводу, судом взято до уваги долучені до матеріалів справи податкові накладні, виписані ТОВ «СПМК-17» на адресу контрагентів ТОВ «Граніт-001» по ланцюгу постачання, згідно з якими останні орендували основні засоби (т. 4 а.с. 16-21).
З приводу перевезення товарно-мастильних цінностей, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує факт придбання товару та виконання робіт.
Відповідно до п. 2.6 договору поставки №16/07 від 16.07.2019 поставка товару може бути здійснена самовивозом, або доставка Товару здійснюється транспортом Постачальника, при цьому Покупець сплачує вартість наданих послуг по перевезенню.
Суд з`ясував, що поставка товару по договору №16/07 від 16.07.2019 здійснювалась транспортом постачальника, вартість перевезення була включена в ціну по договору, що відображено у видаткових накладних (зокрема, окремим рядком відображено компенсація транспортних послуг по перевезенню).
Крім цього, на стор. 7 акту перевірки міститься перелік виписаних ТОВ «Граніт-001» податкових накладних на ТОВ «ПБС», серед яких міститься ПН з номенклатурою «транспортні послуги». Отже, ТОВ «ПБС» мав відносини щодо перевезення товарів, які постачались ТОВ «Граніт-001» виключно із вказаним підприємством та оплачував саме йому вартість перевезення в ціні товару.
При цьому, суд бере до уваги доводи позивача, що відображення постачальником в окремих ТТН ТОВ «ПБС» як Замовника є всього лише неточністю з огляду на те, що кінцевим платником послуги перевезення виступало ТОВ «ПБС» як покупець товарів. З цього приводу суд враховує, що в наявному в матеріалах справи листі ТОВ «Граніт-001» повідомило, що при поставці товару згідно в окремих ТТН року здійснено описку.
Щодо посилань відповідача на те, що на певний період здійснення перевезень декілька водіїв залученого перевізника вже було звільнено, то судом з`ясовано, що ТОВ «СПМК-17» здійснювало перевезення як на власній, так і на орендованій техніці, а тому слушними є доводи позивача, що такі водії вже могли залучатись як екіпаж орендованої техніки. Орендодавцем техніки могли виступати як фізичні особи, так і інші юридичні особи. Спростування вказаному відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.
Більше того, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 по справі №420/2451/20 (міститься за посиланням https://revestr.court.qov.ua/Review/98639535) за позовом ТОВ «СПМК-17» до управління Укртрансбезпеки, встановлено, що ТОВ «СПМК-17» використовувало транспортні засоби, що належать ТОВ «Фінбізнесгруп» у період, коли здійснювались перевезення для ТОВ «ПБС» (зокрема, зафіксовано, що суб`єктом, що перевірявся було ТОВ «Фінбізнесгруп», проте, копією ТТН від 20.11.2019 підтверджений факт перевезення вантажу саме ТОВ «СПМК-17», оскільки у графі «Автомобільний перевізник» вказане ТОВ «СПМК-17».
Також з тексту постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 слідує, що ТОВ «СПМК-17» здійснювались перевезення вантажу з Миколаївської області до Херсонської області (зокрема по автодорозі М-14) в період коли ТОВ «ГРАНІТ-001» виконувались роботи в Херсонській області на автодорозі державного значення М-14.
Також наявність транспортних засобів у ТОВ «Граніт-001» та трудових ресурсів (працівників) підтверджується витребуваними письмовими документами, наявними в матеріалах справи (т. 8 а.с. 1-275).
Окрім цього, суд встановив в ході судового розгляду, що в наданих ТОВ «Граніт-001» ТТН на поставку позивачу товарно-матеріальних цінностей в розділі місце завантаження зазначено юридичну адресу перевізника - Одеса, 21-й км Старокиївського шосе, буд. 30А. В той же час Перевізник (Постачальник ТМЦ) ТОВ «СПМК-17» мав виробничо-технічну базу (в тому числі асфальтобетонний завод) в с. Гороховка Миколаївської області, яку планував використовувати для виконання робіт з Поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 - км 282+700 в Херсонській області (автодорогу на ремонт якої ТОВ «ПБС» і було залучено ТОВ «Граніт-001»). При цьому, відстань від с. Гороховка до м. Херсон згідно відомостей мережі Гуглмапс, складає 64 км. Приблизний час поїздки – 58 хв, що фактично дозволяє здійснити декілька поїздок в день.
Щодо посилань податкового органу на матеріали кримінального провадження від 15.05.2020 №32020160000000036, у якому директор контрагента позивача – ТОВ »Граніт-001» ОСОБА_1 підозрювався у кримінальних злочинах, пов`язаних із службовим підробленням та ухиленням від сплати податків, то суд зазначає, що наявність на моменто здійснення перевірки кримінального провадження №32020160000000036 від 15.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.27 ч.3 ст.212, ч.3 ст.27 ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України стосовно ТОВ «Граніт-001» та покликання відповідача на рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введено в дію Указом Президента України від 21.04.2021 №169/2021, згідно Додатку 2 якого, застосовано санкції, у тому числі щодо ТОВ «Граніт-001», не може бути підставою для визнання нереальності господарських операцій та нести негативні наслідки для позивача, який на момент взаємовідносин з ТОВ «Граніт-001» не міг бути обізнаний про ймовірну участь його контрагента в господарських операціях, які мають ознаки кримінального правопорушення. Крім того, наявність кримінального провадження щодо суб`єкта господарювання, без винесеного вироку, не підтверджує вчинення таким суб`єктом злочинних діянь.
Так, відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, будь-які матеріали кримінального провадження, в тому числі і протоколи допиту досудового розслідування не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 822/551/18, який був підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.05.2020 по справі №804/9510/15, вказуючи на неможливість визнання належним доказом в адміністративному суді протоколу допиту свідка, складеного у кримінальному провадженні в межах досудового слідства, зазначив таке:
«… посилання контролюючого органу на наявність кримінального провадження №12013040690006044, судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не взято до уваги, також ще й з огляду на те, що в зазначеному кримінальному провадженні відсутній вирок, а отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків. Докази на які посилається відповідач не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та, те що він має право їх використання, у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. В силу положень ст.95 Кримінально процесуального кодексу України, інформація, що міститься в протоколі допиту, отриманого на стадії досудового слідства, до ухвалення вироку в рамках кримінального провадження (контролюючим органом не надано доказів наявності вироку у кримінальному провадженні, в рамках якого проводився допит свідка), може бути визнана як доказ в адміністративному судочинстві виключно за умови підтвердження таких показань особою у судовому засіданні під час розгляду справи, чого в мажах даної справи здійснено не було.».
Більше того, навіть за наявності щодо контрагента вироку, безпідставним є невизнання реальності усіх господарських операцій, вчинених таким контрагентом.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 вказала на таке:
« 90. Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
91.Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.».
Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо необхідності відступу від раніше висловленого висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14 (№ 21-3788а15) про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Відступаючи від такого висновку, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу на існуванні нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин, що порушує принцип правової визначеності та, зокрема, зазначила:
« 131. З огляду на те, що Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
132. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 101-IX, яким виключено статтю 205 КК України.
133. З пояснювальної записки до проекту Закону № 101-IX від 29 серпня 2019 року можна встановити, на що була спрямована законодавча ініціатива. На обґрунтування необхідності прийняття вказаного Закону в пояснювальній записці вказувалося, зокрема, на те, що склалася поширена практика використання контролюючими органами матеріалів досудового розслідування та вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України для обґрунтування донарахування грошових зобов`язань платникам податків. Негативні тенденції у вирішенні податкових спорів були спровоковані поширеним хибним підходом судів до оцінки доказів, наданих контролюючими органами. Зокрема, щодо використання вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України слід зазначити, що склалася поширена негативна практика хибного використання таких вироків з метою надання твердженням контролюючого органу щодо нереальності операцій платника податку статусу фактів, що мають преюдиціальне значення. Тобто склалася ситуація, за якої судами при вирішенні податкових спорів не досліджувалися конкретні операції платника податку з його контрагентом, якого вироком суду у кримінальному провадженні було визнано винним у здійсненні фіктивного підприємництва. Натомість стверджувалося, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, і як наслідок, вирок суду слугував підставою для висновку про нереальність операцій платника податку з його контрагентом. Водночас вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.
134. Отже, як зазначено в пояснювальній записці, прийняття Закону № 101-IX спрямоване на усунення практики застосування статті 205 КК України як інструменту зловживань та у спосіб, що не відповідає меті кримінальної відповідальності, та на гуманізацію кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків.».
Неможливість завдання недобросовісними діями контрагентів автоматично негативних наслідків для платника податків відповідає принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, який передбачений частиною 2 статті 61 Конституції України. Також згідно з пунктом 36.4 статті 36, пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України виконання податкового обов`язку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.
Водночас, попри вищенаведені висновки, суд взяв до уваги висновки Верховного Суду в постанові від 15.04.2025 в межах цієї справи, стосовно того, що зміст наявних у цій справі первинних документів свідчить, що усі вони підписані директором ТОВ «Граніт-001» ОСОБА_1 . Так, згідно із відомостями протоколу допиту (том 5 а.с.114) вказана особа була допитана як підозрюваний у межах кримінального провадження від 15 травня 2020 року № 32020160000000036. Цій особі інкриміновано вчинення злочинів, пов`язаних із службовим підробленням та ухиленням від сплати податків.
Так, судом після направлення матеріалів справи на новий розгляд встановив, що згідно листа Одеської обласної прокуратури від 03.06.2025 №08-2389-23, відповідне кримінальне провадження було закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 7 а.с. 211-212). Також в матеріалах справи наявна ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 по справі №522/13244/23, якою закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у зв`язку з його смертю (т. 7 а.с. 213-227).
Отже, допит ОСОБА_1 є неможливим.
При цьому, з даної ухвали вбачається, що ТОВ «Граніт-001» здійснювало операції з надання послуг з капітального ремонту дорожнього покриття і було підприємством реального сектору економіки. Водночас, жодних обставин неможливості здійснення господарської діяльності, в тому числі по договору із ТОВ «ПБС» не встановлено. 
Водночас, суд зазначає, що фактичне здійснення господарських операцій підтверджено іншим свідком, якого викликано судом в межах цієї справи.
Так, свідок ОСОБА_2 (юрист ТОВ «ПБС»), який повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, надав пояснення, зокрема, щодо обставин налагодження господарських зв`язків між ТОВ «ПБС» та його контрагентом ТОВ «Граніт-001», про свою участь в таких зв`язках. Так, ОСОБА_2 повідомив, що він був уповноваженою особою щодо формування документації ТОВ «ПБС» для участі у відкритих торгах з Поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) на ділянці км 277+500 км 282+700 в Херсонській області). Також він брав участь у підготовці документів для укладення майбутніх договору та інших правочинів за наслідками виграних торгів на офіційному порталі електронної системи закупівель у вересні 2019 року. 
Щодо налагодження зв`язків з майбутнім контрагентом, то свідок пояснив, що ТОВ «ПБС» мало господарські відносини із ТОВ «СПМК-17» (м. Одеса), пов`язані із будівництвом, а саме ТОВ «ПБС» здійснювало поставку пального вказаному підприємству, а придавало в ТОВ «СПМК-17» бітумні емульсії та брало в оренду будівельну техніку. При цьому, ТОВ «СПМК-17» володіло значною матеріально-технічною базою, надавало послуги будівельною технікою, надавало її в оренду, виробляло та продавало будівельні матеріали та тісно співпрацювало із ТОВ «Граніт-001». Окрім цього, ТОВ «ПБС» мало господарські відносини з ТОВ «Миколаївбудцентр», з яким ТОВ «Граніт-001» входило в один консорціум (ТОВ «Дорлідер»). За показаннями свідка, саме завдяки вказаним підприємствам було налагоджено господарські зв`язки із ТОВ «Граніт-001».
Окремо суд звертає увагу, що факт перебування ТОВ «Миколаївбудцентр», яке в свою чергу, співпрацювали з ТОВ «СПМК-17», та ТОВ «Граніт-001» в одному консорціумі ТОВ «Дорлідер», про що вказував свідок, підтверджується відомостями реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 8 а.с. 262-269).
При цьому, щодо відсутності сумнівів у добросовісності і наявності реальної можливості виконувати будівельні та інші роботи, то свідок пояснив, що ним особисто у відкритих джерелах, в тому числі і на майданчиках публічних торгів здійснено моніторинг контрагента «Граніт-001», який брав неодноразово участь у торгах та тендерні документації, які подавались Товариством підтверджували наявність трудового ресурсу, значної кількості транспортних засобів, складів, ТМЦ тощо. Відтак, у свідка як уповноваженої особи позивача з урахуванням наведеного жодних сумнівів у фактичному здійсненні господарської діяльності ТОВ «Граніт-001» не виникало.
Враховуючи наведене, а також через територіальну віддаленість ТОВ «ПБС» від місця надання послуг, ТОВ «ПБС» було прийняте рішення залучити субпідрядну організацію ТОВ «Граніт-001», місцезнаходження якої перебуває в оптимально допустимій віддаленості від місця надання послуг та за таким же принципом придбати необхідні ТМЦ. За словами свідка, такий підхід є економічно вигідним в ситуації, коли в ТОВ «ПБС» була відсутня власна матеріально технічна база в Херсонській області.
Більше того, ОСОБА_2 повідомив про випадки, коли позивач і ТОВ «Граніт-001» були повністю в протилежних ситуаціях, а саме після виграного тендеру щодо ремонтних робіт на території, яка більш наближена територіально до фактичного здійснення господарської діяльності позивача, ТОВ «ПБС» вже виступало субпідрядною організацією для ТОВ «Граніт-001».
Також на запитання суду про його особисте знайомство із директором ТОВ «Граніт-001» ОСОБА_1 , свідок пояснив, що особисто не зустрічався, але комунікація з такою особою відбувалась в телефонному режимі або із застосуванням офісної техніки у випадках узгодження проектів документів чи взаємного обміну документів.
Таким чином, суд оцінивши надані пояснення свідка, вважає, що такі є одним із належних доказів реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Граніт-001», зокрема, в частині виконання робіт як субпідрядної організації позивача.
Суд констатує, що показання свідка узгоджуються із іншими належними доказами, наявними у справі та не суперечать їм.
Щодо посилань контролюючого органу на наявність прийнятих стосовно контрагентів позивача рішень про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, то суд вважає такі є безпідставними, оскільки вказані рішення були відсутні на момент існування спірних правовідносин та були ухвалені після вчинення відповідних господарських операцій, тому не могли бути відомі позивачу на момент здійснення таких операцій.
Рішення ж про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі комісія регіонального рівня приймає в разі: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства (п. 11 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 №520).
Отже, включення платника податків до переліку ризикових платників податку не свідчить про нереальність здійснених ним господарських операцій та само по собі не спростовує наданої таким платником податків інформації щодо такої діяльності, як і не має прямим наслідком відмову в реєстрації чи скасування реєстрації податкових накладних складених зазначеним суб`єктом.
Наслідки подібного роду створює лише рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.
Своєю чергою у межах цієї справи усі податкові накладні зареєстровано в ЄРПН.
При розгляді цієї справи, відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.05.2023 у справі №380/11593/21 у подібних правовідносинах.
Стосовно доводів ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо ненадання ТОВ «ПБС» документів щодо якості та походження придбаних ТМЦ (сертифікат відповідності або інший документ, що підтверджує якість товару), то суд зауважує, що договором поставки від 13.07.2019 не передбачено обов`язковість надання Постачальником документів щодо якості та походження ТМЦ, а тільки вказано, що продукція повинна відповідати встановленим стандартам.
Крім того, суд критично оцінює покликання контролюючого органу на відсутність у позивача сертифікатів походження, якості, відповідності, з огляду на те, що оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з`ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства.
Суд звертає увагу, що сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Тому, неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.
Тобто, самі по собі паспорти/сертифікати якості/відповідності не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ПК України, не приймають участі у формування даних бухгалтерського та податкового обліку, а відтак не можуть слугувати підставами для висновків щодо реальності господарських операцій.
Більше того, як уже зазначено вище, листом від 10 серпня 2021 року №02-5/1429 Службою автомобільних доріг у Херсонській області після проведення відповідного обстеження підтвердджено належне виконання ТОВ «ПБС» умов договору та виконання приписів Служби автомобільних доріг у Херсонській області в межах взятих на себе гарантійних зобов`язань за Основним договором щодо виконання робіт з поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) (т. 4 а.с. 261).
Верховний Суд у постановах від 17.10.2018 у справі №802/364/16-а, від 12.10.2022 у справі №640/26204/19, від 05.07.2023 у справі №160/10973/22 зазначив, що сертифікати відповідності (якості продукції) не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.
Таким чином, відсутність зазначених документів ніяким чином не може вплинути на реальність господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту.
Доцільно зауважити, що відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можливо встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Подібні висновки міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №804/939/16, від 26.06.2018 у справі №826/3006/14, від 06.11.2018 у справі № К/9901/3443/18.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту в нормах ПК не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості. При цьому не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте з визначеного ПК поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.».
Таким чином, при оцінці реальності господарської операції підлягає встановленню наявність у платника податків розумної економічної причини (ділової мети) щодо здійснення такої операції, яка пов`язується з отриманням суб`єктом господарювання прибутку.
Як встановлено судом вище та підтверджується належним документальними доказами в матеріалах справи, господарські операції носили реальний характер, в результаті чого досягнуто ділової мети та здійснено приріст активів позивача. Зворотнього відповідачем не доведено.
Також суд, з огляду на подану відповідачем доказову базу в обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, змушений вказати на те, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України, є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.
Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Частиною 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вказану практику Європейського Суду з прав людини, норму частини 2 статті 77 КАС України, суд констатує про ненадання доказів в підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про будь-які можливі порушення, що допущені його контрагентами, а також доказів, які б свідчити про недобросовісність позивача.
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про реальність здійснення операцій між позивачем та з ТОВ «Граніт-001», а відтак, керуючись наведеними вище нормами процесуального закону, а також враховуючи встановлені обставини справи, суд констатує про помилковість висновків податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства. 
В той же час, судом в процесі розгляду справи встановлено що податковим органом здійснювалась документальна позапланова перевірка, за наслідками якої складався акт від 07.09.2020 №589/09-19-07-05/32872788 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ПБС» (код ЄДРПОУ 32872788) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за червень 2020 року» (т. 10 а.с. 9-23), на підставі якого складено податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 02.11.2020 №000/233/0705, яким, у свою чергу, нараховано штрафні санкції у сумі 277 837 грн (т. 10 а.с. 25-26).
Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБС» вказана сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) сплачена 13.11.2020, що підтверджується платіжною інструкцією №1909 від 13.11.2020 (т. 10 а.с. 30).
Водночас, суд вважає, що така сплата ТОВ «ПБС» суми в розмірі 277 837 грн збільшила переплату з податку на додану вартість та, відповідно, не звільняє від обов`язку врахувати вказану суму завищення при формуванні показників у наступних податкових (звітних) періодах. Відтак, вказана сума 277 837 грн правомірно визначена відповідачем як сума штрафу у спірному податковому повідомленні рішенні №008544/0705 від 16.08.2023, відтак у цій частині спірне рішення не підлягає до скасування.
Як наслідок, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №008544/0705 від 16.08.2023 підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 11 726 734,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2 653 847,00 грн.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, на користь позивача частину сплаченого судового збору у розмірі 26 303,20 грн, пропорційно до задоволених вимог. 
Так, оскільки загальна сума позову 14 658 418 грн (спірним рішенням збільшено суму податкового зобов`язання позивача за платежем ПДВ на суму 11 726 734,00 грн, а також застосовано штрафну санкцію в сумі 2 931 684,00 грн), а задоволені позовні вимоги в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 11 726 734,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2 653 847,00 грн (в загальному 14 380 581 грн), то частка задоволених позовних вимог складає 98% (14 380 581 грн / 14 658 418 грн *100%).
Водночас, 98% загальної суми сплаченого судового збору (26 840,00 грн) складає 26 303,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
позов товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» (код ЄДРПОУ 32872788, вул. Тичини, буд. 8А, м. Івано-Франківськ, 76018) до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №008544/0705 від 16.08.2023 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 11 726 734,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2 653 847,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС» (код ЄДРПОУ 32872788, вул. Тичини, буд. 8А, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) судовий збір у розмірі 26 303 (двадцять шість тисяч триста три) грн 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Позивачу та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Кафарський В.В. 

Рішення складене в повному обсязі 25 червня 2026 р.