Справа № 486/48/26
Провадження №2/523/5174/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
"08" травня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В., 
за участю секретаря – Ячменьової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
УСТАНОВИВ:
06 січня 2026 року до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 74292 грн за кредитними договорами № 71826452 від 07 червня 2025 року та № 8635156 від 11 квітня 2025 року, укладеними відповідачем з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», право вимоги за якими набув позивач.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що зобов`язання за укладеними договорами відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 74292 грн.
За договорами факторингу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало право вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» на суму 74292 грн.
У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу разом із понесеними судовими витратами.
Ухвалою судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2026 року справа передана за підсудністю до Арбузинського районного суду Миколаївської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
12 березня 2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою передав справу за підсудністю до Пересипського районного суду м. Одеси.
09 квітня 2026 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
У матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання». 
Судом враховуються також судові повістки, надіслані на засоби зв`язку, зазначені відповідачем під час оформлення кредиту, а також у його електронний кабінет користувача підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».
Отже, ОСОБА_1 вважається таким, що повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався, відзив на позов не надавав.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що 07 червня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у позику № 71826452, відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 15000 грн на власні потреби у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку, вказану відповідачем, строком на 30 днів по 06 липня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою (базовою) ставкою 0,275 % щоденно від суми кредиту та комісії за видачу кредиту 15 % від суми кредиту, що складає 2250 грн, а також процентів за понадстрокове користування кредитом у розмірі 4 % за кожен день такого користування.
Кредитний договір укладався за допомогою ІТС Товариства, електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на електронну пошту відповідача, вказану при вході. Текст договору, підписаний Товариством аналогом власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Товариства, направлявся в особистий кабінет відповідача для ознайомлення та підписання. 
Договір вважається укладеними з моменту підписання електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на засоби зв`язку, повідомлені Товариству в ITC.
Підписанням кредитного договору одноразовим ідентифікатором – 17056 відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які розміщені на вебсайті, повністю приймає їх умови, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення було б неможливе.
Позивач свої умови договору позики виконав у повному обсязі, перерахувавши на банківський картковий рахунок, зазначений відповідачем - № НОМЕР_1 , кошти у розмірі 15000 грн через посередника платіжних послуг ТОВ «ФК «Фінекспрес».
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням.
У зв`язку з цим за договором позики утворилася заборгованість у розмірі 25687,50 грн, з яких 15000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 1237,50 грн – заборгованість за відсотками, 2250 грн – заборгованість за комісією та 7200 грн – заборгованість за процентами за понадстрокове користування.
11 квітня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у позику № 8635156, відповідно до якого Товариство надало відповідачеві кредит у розмірі 21000 грн на власні потреби у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку, вказану відповідачем, строком на 360 днів по 05 квітня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою (базовою) ставкою 0,95 % від суми кредиту та комісії за видачу кредиту 17,25 % від суми кредиту, що складає 3622,50 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту договором передбачено нарахування неустойки у розмірі 1050 грн за кожен день понадстрокового користування грошима.
Кредитний договір укладався за допомогою ІТС Товариства, підписаний відповідачем 11 квітня 2025 року о 16:04:19 одноразовим ідентифікатором – 774642.
Позивач свої умови договору позики виконав у повному обсязі, перерахувавши на банківський картковий рахунок, зазначений відповідачем - № НОМЕР_1 , кошти у розмірі 2100 грн через посередника платіжних послуг ТОВ «ФК «Фінекспрес».
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням.
У зв`язку з цим за договором позики № 8635156 утворилася заборгованість у розмірі 48604,50 грн, з яких 21000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 18154,50 грн – заборгованість за відсотками, 9450 грн – заборгованість за пенею/неустойкою.
16 жовтня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивач уклали договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає, а ТОВ «Фінпром маркет» приймає право вимоги, у тому числі і до відповідача за кредитними зобов`язаннями № 71826452 від 07 червня 2025 року на суму 25687,50 та № 8635156 від 11 квітня 2025 року на суму 48604,50 грн за плату та на умовах, визначених цим договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у реєстрах боржників, що є невід`ємною частиною договору факторингу.
Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаними кредитними зобов`язаннями на загальну суму 74292 грн.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Як судом було встановлено, відповідач отримав кредитні кошти, однак до теперішнього часу не повернув їх у повному обсязі, чим порушив зобов`язання, тому вимога про стягнення тіла кредиту є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Щодо стягнення процентів необхідно зазначити, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. 
З відомостей ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договорам № 71826452 від 07 червня 2025 року вбачається, що кредитодавець нарахував проценти за понадстрокове користування позикою у розмірі 7200 грн, у стягненні яких слід відмовити.
Щодо стягнення комісії за надання кредиту, суд звертає увагу на те, що за умовами договорів, підписаних відповідачем, передбачені платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, а саме, комісія за надання кредиту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
"31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".
Тобто, Велика Палата Верховного Суду висловлювала позицію про необхідність перевірки умов договору на відповідність діям вказаних норм на час укладення договору. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, тому беручи до уваги наявність в умовах договору таких послуг та її погодження з відповідачем, вимога про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 2250 грн підлягає задоволенню.
При цьому суд вважає, що позовна вимога про стягнення неустойки за прострочення виконання відповідачем зобов`язань, передбаченої умовами договору № 8635156 від 11 квітня 2025 року суперечить чинному законодавству з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 40/2026 від 12 січня 2026 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Таким чином, враховуючи вказану норму, у задоволенні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 9450 грн, нарахованої за порушення відповідачем кредитних зобов`язань, слід відмовити.
На підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями в загальному розмірі 57642 грн, з яких заборгованість за кредитним договором № 71826452 від 07 червня 2025 року складає 18487,50 грн, з яких 15000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 1237,50 грн – заборгованість за відсотками та 2250 грн – заборгованість за комісією; за кредитним договором № 8635156 від 11 квітня 2025 року складає 39154,50 грн, з яких 21000 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 18154,50 грн – заборгованість за відсотками, підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання.
З боку відповідача суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем.
За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року, укладений між адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна та ТОВ «Фінпром маркет», витяг з акту № 5ФП приймання-передачі наданих послуг від 21 жовтня 2025 року, платіжну інструкцію на загальну суму 301000 грн згідно з актом № 5ФП. 
Відповідно до витягу з акту № 5ФП від 21 жовтня 2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року, вбачається, що адвокатом надано позивачеві професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та судовий супровід позовної зави до відповідача – вартість зазначених послуг складає 4500 грн, яка була сплачена ТОВ «Фінпром маркет» в повному обсязі та підтверджується платіжним документом.
Ураховуючи вказані норми, нескладність справи, розгляд якої здійснено судом в порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000 грн.
При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 922/445/19. 
Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1879,50 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 354-355 ЦПК України –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження: вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь, Київська область, 08205) заборгованість:
за кредитним договором № 71826452 від 07 червня 2025 року у розмірі 18487,50 грн, з яких 15000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 1237,50 грн – заборгованість за відсотками та 2250 грн – заборгованість за комісією; 
за кредитним договором № 8635156 від 11 квітня 2025 року у розмірі 39154,50 грн, з яких 21000 грн – заборгованість за основною сумою боргу та 18154,50 грн – заборгованість за відсотками, всього на загальну суму 57642 грн, а також судовий збір у розмірі 1879,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення складено 08 травня 2026 року.

Суддя