ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1256/26 Справа № 189/1284/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,  

за участю:
захисника особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , 

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року водій ОСОБА_1 25.03.2025 року о 20:20 годині в с-щі Покровське по вул. Патріотів України, 193 керував автомобілем ВАЗ 21043, д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці події за допомогою приладу «Drager 6810», результат огляду 1,16 проміле. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, водій ОСОБА_1 25.03.2025 року о 20:20 годині в с-щі Покровське по вул. Патріотів України, 193 керував автомобілем ВАЗ 21043, д/н НОМЕР_1 , перед початком руху не забезпечив технічно-несправний стан автомобіля, внаслідок чого під час руху т/з у автомобіля відірвалось ліве переднє колесо, внаслідок чого було пошкоджено паркан. В результаті автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог п. 2.3А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 10.06.2025 року, зазначивши, що справу було розглянуто без його участі, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 року він не отримував. Про існування постанови він дізнався після накладення арешту на кошти на його банківських рахунках, після чого ознайомився зі змістом постанови у ЄДРСР.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист та принцип змагальності сторін, так як його не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи. Зазначає, що інспектором ВП №5, який склав відносно нього протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, та судом першої інстанції було порушено Порядок встановлення факту сп`яніння військовослужбовців, який необхідно було проводити згідно з вимогами, встановленими ст.266-1 КУпАП, так як на момент складання протоколу та до цього часу він є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією, що свідчить про недоведеність факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що судом першої інстанції не доведено факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що суд в оскарженій постанові посилається на відеозапис, наявний в матеріалах справи, як на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП, проте в постанові не зазначено, яким технічним засобом було зроблено відеозаписи, відсутня інформація про номер бодікамери або інших технічних засобів, також вказані відеозаписи не містять інформації про дату та час здійснення поліцейськими відеозйомки події за участю ОСОБА_3 , не засвідчені електронним цифровим підписом автора, що в свою чергу є підставами для визнання відеозаписів недопустимими, неналежними та недостовірними доказами. Зазначає, що відеозаписи, надані працівниками поліції із власного мобільного телефону не можуть бути належними доказами у справі. Зауважує, що оскільки матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то були відсутні правові підстави для проходження огляду на встановлення стану сп`яніння, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зауважує, що перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не за кермом транспортного засобу, або який не знаходиться в стані руху, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 10 червня 2025 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 26 березня 2026 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Атаманюка І.Л., копію повного тексту постанови судом першої інстанції направлено на адресу ОСОБА_1 27.06.2025 року, тобто з порушенням строку, передбаченого вимогами ст.285 КУпАП, а саме протягом трьох днів, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно положень ст.124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Як вбачається з оскаржуваної постанови суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №281665 від 25.03.2025 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого за результатом огляду в ОСОБА_1 виявлено стан сп`яніння 1,16 проміле, з результатом огляду правопорушник погодився, що ствердив своїм підписом; квитанцію з приладу «Drager 6810» від 25.03.2025 року; протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №281686 від 25.03.2025 року; копію реєстрації повідомлення про ДТП від 25.03.2025 року; план-схему місця ДТП; фототаблицю; письмові пояснення; відеоматеріал.
Надані докази були досліджені апеляційним судом.
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9а, п.2.3А ПДР України, тобто у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, по справі не вбачається.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення його права на захист та принцип змагальності сторін, так як його не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, оскільки матеріали адміністративної справи містять довідку про доставку судової повістки на номер мобільного телефону, який зазначений у анкетних даних клопотань адвоката Атаманюка І.Л., поданих до суду першої інстанції, що свідчить про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду вказаної справи.
Крім того, ОСОБА_1 скористався своїм правом на захист, так як вбачається з матеріалів справи, його інтереси в суді першої інстанції представляв адвокат Атаманюк І.Л. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів керування ним транспортним засобом.
Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, зважаючи на наступне.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» визначено, що керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Розглядаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходить із того, що під керуванням транспортним засобом розуміється умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.
Обставина керування особою транспортним засобом обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Долучений до матеріалів справи відеозапис хоча і не містить фіксування керування транспортним засобом  ОСОБА_1 , що сталося 25.03.2025 року о 20:20 годині в с-щі Покровське по вул. Патріотів України, 193, проте містить інформацію про те, що  ОСОБА_1 скоїв ДТП, що стало причиною виклику поліцейських на місце події. Після приїзду поліцейських ОСОБА_1 чітко повідомив всі обставини ДТП та його причини,під час розмови з інспектором поліції  ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколах серії ЕПР1 №281665 та №281686 від 25.03.2025 року.
Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у їх вчиненні.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчинених адміністративних правопорушень, що спростовує твердження апелянта. 
До того ж, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про відсутність інформації щодо номеру бодікамери та інших технічних засобів, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №281665 містить посилання на технічний засіб відеозапису №799774. Апелянтом не надано доказів, що відеозапис здійснено на мобільний телефон.
Не заслуговують на увагу доводи порушника про відсутність електронного цифрового підпису на файлах відеофіксації, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ /відеозапис/може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали, відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення.
Записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису не потребує додаткового завірення електронним підписом, з огляду на це поліцейські діяли відповідно до Наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» та будь-яких порушень не допустили.
Крім цього, у даній справі працівники поліції здійснювали відеозапис відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису та електронного цифрового підпису не потребують.
Доводи апеляційної скарги про порушення Порядку встановлення факту сп`яніння військовослужбовців, який необхідно було проводити згідно з вимогами, встановленими ст.266-1 КУпАП, так як на момент складання протоколу та до цього часу він є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією, також є необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах
За змістом ст.266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Також, відповідно до ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Отже, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Відповідно, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, який проводить працівники Національної поліції.
Військовослужбовці при виконанні своїх службових обов`язків, крім іншого, є суб`єктами правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП, у разі виявлення у них ознак чи стану сп`яніння. У вказаному випадку слід розмежовувати поняття суб`єкта правопорушення, а саме першочергово особа, яка керує т/з спочатку визначається як водій (загальний суб`єкт), а при умові виконання ним ще й службових обов`язків, пов`язаних із проходженням служби в ЗСУ (керуючи т/з) як військовослужбовець (спеціальний суб`єкт).
Суд апеляційної інстанції вважає, що за наявності існування ознак двох складів адміністративних правопорушень як за ст.130 КУпАП, так і за ст.172-20 КУпАП, такі дії слід фіксувати при спільних діях працівників поліції та служби ВСП для складення протоколів про адміністративні правопорушення за відповідними статтями.
Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що у визначений у протоколі час водій ОСОБА_1 перебував під час виконання своїх обов`язків військовослужбовця.
Отже, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні залучатись, у зв`язку з чим доводи апелянта з цього приводу є безпідставними. 
Крім того, з відеозаписів з бодікамер вбачається, що працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у визначеному законом порядку із роз`ясненням процедури проходження такого огляду, на що останній погодився, пройшов такий огляд із дотриманням процедури на місці зупинки транспортного засобу та погодився з результатами тестування. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції є об`єктивним доказом, тобто таким, який в процесі доказування не встановлюється від людей і не залежить від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Наявний відеозапис, як доказ, отриманий в порядку, визначеному законом, зокрема ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколів про адміністративні правопорушення та проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер. 
Дії працівників поліції під час складання протоколів про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», сумісному Наказу МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», законів України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію».
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.
Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаних правопорушень та його винуватість, суду не надано.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинені правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот