ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

справа №140/7632/25
адміністративне провадження № К/990/23806/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст»
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року, ухвалену за наслідками апеляційного перегляду додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року (судді: Нос С.П., Боршовський Т.І., Шевчук С.М.)
у адміністративній справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст»
до Хмельницької митниці 
про визнання протиправними та скасування рішень,
УСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековіст» (далі також - ТОВ «Ековіст», Позивач) звернулося до суду з позовом до Хмельницької митниці (далі також - Митниця, Відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Відповідача про коригування митної вартості товарів від 17 лютого 2025 року №UA400030/20254/000036/2, №UA400030/2025/000037/2, №UA400030/2025/000038/2, від 18 лютого 2025 року №UA400030/2025/000039/2, від 21 лютого 2025 року № UA400030/2025/000040/2.
Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 10 грудня 2025 року адміністративний позов задовольнив: визнав протиправними та скасував рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 17 грудня 2025 року №UA400030/20254/000036/2, №UA400030/2025/000037/2, №UA400030/2025/000038/2, від 18 лютого 2025 року №UA400030/2025/000039/2, від 21 лютого 2025 року №UA400030/2025/000040/2.
12 грудня 2025 року від представника Позивача через систему Електронний суд надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому він просив стягнути на користь ТОВ «Ековіст» за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн.
Від представника Відповідача 17 грудня 2025 року через систему Електронний суд надійшли заперечення на клопотання про стягнення судових витрат обґрунтовані тим, що витрати на правничу допомогу є недоведеними, адже ні в договорі про надання правової допомоги від 1 грудня 2023 року, ні в додатковій угоді від 1 січня 2025 року №2, ні в акті приймання-передачі послуг від 23 червня 2025 року не вказано номер справи.
Водночас представник Відповідача зауважив, що ця справа є справою незначної складності, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, у відповіді на відзив адвокат Позивача фактично цитує (дублює) текст позовної заяви та доказів того, що підготовка процесуальних документів у суді першої інстанції у цій справі вимагала значного обсягу часу й за своїми характеристиками була віднесена до складних справ ні представником Позивача, ні Позивачем не надано.
24 грудня 2025 року Волинський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове судове рішення, яким стягнув на користь ТОВ «ЕКОВІСТ» за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з дотримання Позивачем вимог частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): позивач у позовній заяві зазначив, що докази понесення судових витрат будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; заява про ухвалення додаткового рішення разом із доказами про понесення витрат на правничу допомогу сформована та надіслана через систему Електронний суд 12 грудня 2025 року, тобто в межах п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості, пропорційності та співмірності заявленого Позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову було 5 рішень про коригування митної вартості, які складені за наслідками митного декларування аналогічних партій товарів та спірні правовідносини регулюються нормами Митного кодексу України і не передбачають дослідження та застосування великої кількості підзаконних нормативно-правових актів. Водночас суд першої інстанції зауважив, що такі послуги як вивчення документів у справі, аналіз чинного законодавства та судової практики по суті передбачають підготовку (оформлення) позовної заяви, тобто такі послуги дублюють одна одну.
Також судом першої інстанції було враховано, що підготовка даного позову не вимагала від адвоката Коберського А.П. значних зусиль та затрат часу, оскільки як слідує з програмного забезпечення «Діловодство адміністративного суду» він неодноразово надавав правову допомогу для ТОВ «ЕКОВІСТ» в питаннях оскарження рішень митниць про коригування митної вартості.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 30 квітня 2026 року задовольнив апеляційну скаргу Митниці: додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі № 140/7632/25 скасував; заяву ТОВ «Ековіст» про ухвалення додаткового рішення залишив без розгляду.
Залишаючи заяву ТОВ «Ековіст» про ухвалення додаткового рішення залишив без розгляду апеляційний суд виходив з того, що Позивач до закінчення судових дебатів та постановлення судового рішення не подав заяви, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України.
При цьому апеляційний суд зазначив, що хоча за змістом позовної заяви Позивач вказав, що ймовірно очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25000 грн, про те до ухвалення судового рішення по суті спору, не заявив ні у позовній заяві, ні шляхом подання окремого документу жодного клопотання про необхідність розподілу/стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі. 
А також апеляційний суд вказав, що Позивач до ухвалення у справі рішення по суті спору не надав доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, хоча ряд відповідних документів існував до ухвалення рішення у справі, та не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів, як і не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
У касаційній скарзі Позивач стверджує про ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та залишити в силі залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.
На підтвердження своєї позиції зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно та неповно було досліджено докази, подані ТОВ «Ековіст», що, в свою чергу, призвело до неправильного встановлення обставин справи. На думку Позивача, судом апеляційної інстанції необґрунтовано не було враховано, що ТОВ «Ековіст» було дотримано вимог КАС України щодо подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу, з попереднім поданням заяви (повідомлення), яка була відображена в позовній заяві
Стверджує, що ТОВ «Ековіст» в позовній заяві повідомивши про те, що підприємство очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн, у відповідний спосіб виконало вимоги частини сьомої статті 139 КАС України. При цьому зазначає, що в позовній заяві ним було викладено прохання при ухваленні рішення по суті в даній справі та вирішенні питання про розподіл судових витрат врахувати бажання ТОВ «ЕКОВІСТ» надати суду докази витрат на професійну правничу допомогу, які Позивач сплатив/має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідні обставини, як на те покликається Позивач, були встановлені судом першої інстанції.
Вказує, що заяву про ухвалення додаткового рішення із усіма підтверджуючими письмовими доказами ним було подано до суду першої інстанції 12 грудня 2025 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі.
2.2. Позиція Відповідача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу) 
Відповідач вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а постанова суду апеляційної інстанції ухвалена відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Покликається на те, що Позивачем та його представником заяви в порядку абзаців 2 та 3 частини сьомої статті 139 КАС України до закінчення судових дебатів та ухвалення судового рішення подано не було, як і не було викладено вимогу про відшкодування витрат на професійну допомогу у позовній заяві. При цьому зазначає, що докази на підтвердження понесених судових витрат, у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн адвокатом та керівником ТОВ «Ековіст» додано лише до заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Вказує, що на його думку, вказаний у позовній заяві орієнтовний попередній розрахунок очікуваних понесених судових витрат не може вважатись заявою, поданою в розумінні частини сьомої статті 139 КАС України.
Акцентує увагу, що клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу подано керівником ТОВ «Ековіст» Сидор Вікторією.
Зазначає, що відсутність на момент ухвалення рішення суду доказів понесених судових витрат на правову допомогу, виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України.
Наголошує, що ні в поданому Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу договорі про надання правової допомоги від 1 грудня 2023 року, ні в додатковій угоді №2 від 1 січня 2025 року, ні в акті приймання-передачі послуг від 12 грудня 2025 року не вказано номер справи, у той час, як в провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває значна кількість справ за позовом ТОВ «Ековіст» до Митниці. Водночас зазначає, що, на його думку, враховуючи подібність правовідносин, їх законодавче регулювання (декілька статей Митного кодексу України), велику кількість прийнятих судових рішень із цього питання, обсяг роботи та розмір винагороди за неї при підготовці документів у цій справі є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Наполягає, що подані Позивачем докази подані на підтвердження понесення витрат на правову допомогу належним чином їх не підтверджують їх розмір, який є неспівмірним, як із складністю справи та значенням справи для Позивача, а так і з обсягом наданих адвокатом послуг.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Переглянувши судове рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини першої статті 132 КАС України встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Разом з тим, за приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що у цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зазначила, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Також в зазначеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зауважила, що коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України
Крім того, у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22 Верховний Суд зазначив, що безперечно, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб не дає особі цілковитого розуміння, у який саме день розгляд справи буде закінчено, однак, не позбавляє особу права подати відповідну заяву, зокрема, одночасно із поданням позову, відповіді на відзив, особливо після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, у якій зазначено про обрану форму адміністративного судочинства - спрощене позовне провадження без виклику осіб або з таким викликом. Це обґрунтовується тим, що вже на цьому етапі, виходячи навіть з умов договору про надання правничої допомоги, сторона вже має бути обізнана про те, які докази вона має можливість подати, а які - ні через наявність певних причин.
Також в постановах від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20, 8 січня 2024 року у справі №580/3758/19 та від 23.01.2024 у справі № 380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.
В постанові від 20 серпня 2024 року у справі №280/3862/20 Верховним Судом зазначено наступне: «Іншої заяви в порядку абзаців другого та третього частини 7 статті 139 КАС України позивачем чи його представниками до постановлення судового рішення надано не було. Не містить вимоги про відшкодування витрат на професійну допомогу і сама позовна заява. В свою чергу, доданий до позовної заяви орієнтовний попередній розрахунок понесених судових витрат не може вважатись заявою, поданою в розумінні ч. 7 ст. 139 КАС України.
Визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.
Таким чином, враховуючи зазначені вище висновки Верховного Суду можна зробити висновок, що позивач зазначив лише загальні відомості щодо розміру судових витрат, що будуть понесені ним в ході розгляду справи; до ухвалення у справі рішення не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів; не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Наведене вище дає підстави вважати, що позивач не подав заяви, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України.»
Водночас Верховний Суд в постанові від 8 квітня 2026 року у справі №340/2762/25 встановивши, що представник позивача у заяві, поданій разом із позовною заявою, посилався загальною фразою на те, що з об`єктивних поважних причин сторона позивача не має можливості надати точний та детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки рішення у справі ще не прийнято і всі процесуальні дії не вчинені, вказав на те, що таке формулювання не містить конкретних поважних причин, які б унеможливлювали своєчасне подання наявних доказів до ухвалення рішення.
Також в зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що саме поведінка позивачки та її представника, яка виразилася у ненаданні доказів понесення судових витрат на правничу допомогу, що вже були наявні станом на час ухвалення судового рішення, а також незазначення поважних причин, які унеможливлювали своєчасне подання таких доказів до завершення судового розгляду, зумовила відмову у їх відшкодуванні з відповідача. Тому наступне надання відповідних доказів не може виправдовуватися процедурами, передбаченими частиною сьомою статті 139, частинами третьою-п`ятою статті 143 та статтею 252 КАС України, які застосовуються виключно за наявності підстав, чітко визначених законом. 
Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що судом апеляційної інстанції за результатами дослідження матеріалів справи встановлено, що за змістом позовної заяви Позивач вказав, що ймовірно очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25000 грн.
Водночас апеляцій суд констатував, що у прохальній частині позову Позивач просив суд стягнути на користь ТОВ «ЕКОВІСТ» лише сплачений при зверненні до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці, а отже вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у прохальній частині позову Позивачем заявлено не було.
Водночас суд апеляційної інстанції погодився з доводами Відповідача, про те, що зазначення за змістом позову обставин з приводу ймовірного понесення витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись заявою, поданою в розумінні частини сьомої статті 139 КАС України.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до ухвалення судового рішення по суті спору, Позивач не заявив ні у позовній заяві, ні шляхом подання окремого документу жодного клопотання про необхідність розподілу/стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.
Також судом апеляційної інстанції констатовано, що з матеріалів справи убачається, що ряд поданих Позивачем доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, існували ще до ухвалення рішення у цій справі, про що свідчать дати таких документів.
Суд першої інстанції ухвалив рішення у справі 10 грудня 2025 року, водночас з клопотанням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Відповідача Позивач звернувся до суду 12 грудня 2025 року.
Встановивши відповідні обставини та врахувавши висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №280/3862/20 суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що: Позивач зазначив лише загальні відомості щодо можливого розміру судових витрат, що будуть понесені ним в ході розгляду справи; до ухвалення у справі рішення по суті спору не надав доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав будь-яких причин, які унеможливлюють подання ним вчасно відповідних доказів; не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення; не подав відповідної заяви щодо стягнення/розподілу витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетного фінансування відповідача.
Відтак, Суд враховуючи викладені вище правові позиції Верховного Суду не може не погодитись з висновками суду апеляційної інстанції про те, що Позивач не подав заяви, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України.
Водночас Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідні висновки суду апеляційної інстанції повністю узгоджується з висновками викладеними Верховним Судом в зазначених вище постановах від 20 серпня 2024 року у справі №280/3862/20 та від 8 квітня 2026 року у справі №340/2762/25.
Представник Позивача не просить відступити від висновків Верховного Суду, а підстав для їх не врахування суд касаційної інстанції не знайшов.
З огляду на зазначене в обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про невідповідність постанови суду апеляційної інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави її для скасування чи зміни відсутні.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).
З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» залишити без задоволення.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя Н.Є. Блажівська
Судді О.В. Білоус
І.Л.Желтобрюх