ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/7759/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Кролевець О. А.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
про ухвалення додаткової постанови

з розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліс-2"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025, 
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025
(суддя Мудрий С. М.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026
(головуючий - Шапран В. В., судді: Андрієнко В. В., Буравльов С. І.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліс-2"
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліс-2" (далі - ТОВ "Поліс-2") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (далі - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі") про визнання протиправним та скасування рішення комісії відповідача, оформленого протоколом № 221 від 21.03.2024 засідання комісії по розгляду акта про порушення № 003610 від 09.02.2024.
21.10.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.
06.11.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив додаткове рішення, яким заяву ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" задовольнив повністю та стягнув з ТОВ "Поліс-2" на його користь 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
27.01.2026 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу ТОВ "Поліс-2" залишив без задоволення, а оскаржувані судові рішення місцевого господарського суду - без змін.
ТОВ "Поліс-2" подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило рішення й додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
02.06.2026 Верховний Суд ухвалив постанову, якою рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у цій справі залишив без змін.
08.06.2026 ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" подало до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткової постанови у справі, в якій просить стягнути з ТОВ "Поліс-2" на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн, які понесені ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", у зв`язку із розглядом цієї справи в суді касаційної інстанції.
Розглянувши заяву ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина четверта цієї ж статті).
11.06.2026 Верховний Суд постановив ухвалу, у якій повідомив учасників справи, що питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції у цій справі, відбудеться у порядку письмового провадження без їх повідомлення.
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ять та шість статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ять та шість статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шість, сім та дев`ять статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ять - сім та дев`ять статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн відповідачем до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано, зокрема, копії: 
- договору про надання правничої допомоги від 01.01.2026 № 311-КЕМ-РП, укладеного між ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Перший радник" (адвокатське об`єднання);
- довіреності на Кирищука В. П.;
- звіту № 86 від 03.06.2026, в якому зазначено, що адвокатським об`єднанням надано клієнту такі послуги: - аналізування доказів по справі, визначення засобів доказування, роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження її з клієнтом; - підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу; - участь у судових засіданнях 19.05.2026 та 02.06.2026; - підготовка та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, відповідачем, згідно з вимогами статті 74 ГПК України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, у відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку понесе відповідач у справі в суді касаційної інстанції, становить 10 000,00 грн.
У заяві про ухвалення додаткової постанови відповідач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Відповідно до частини шостої статті 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Отже, відповідач, згідно із частиною шостою статті 129 ГПК України, станом на 08.06.2026 (звернення до Суду із заявою про ухвалення додаткової постанови) повинен був навести суду належне обґрунтування та відповідно, довести обставини того, що станом на час подання заяви про попереднє визначення суми судових витрат не міг передбачити витрати на надання послуг (виконання робіт) та, які саме.
Натомість, заява відповідача про ухвалення додаткової постанови взагалі не містить будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такого перевищення на 10 000,00 грн.
Крім того, при розгляді заяви ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" колегія суддів враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Суд також враховує, що:
- правова позиція ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а адвокат Кирищук В. П. надавав правову допомогу відповідачу в усіх інстанціях, тому представник відповідача був обізнаний у справі з усіма деталями, які з неї випливають. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи;
- ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" просить стягнути витрати на підготовку та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Однак заява сторони про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (такий висновок щодо застосування статей 123, 126 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).
Враховуючи наведене, дослідивши заяву ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" про ухвалення додаткової постанови у справі, а також надані заявником документи, Суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
УХВАЛИВ :
1. Заяву Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про ухвалення додаткової постанови у справі задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліс-2" (03186, м. Київ, пр-т. Повітряних Сил, 42, прим. 93; ідентифікаційний код 32420376) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20; ідентифікаційний код 41946011) 6 000 грн (шість тисяч гривень) 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 910/7759/25.
3. В іншій частині у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про ухвалення додаткової постанови у справі відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

О. Кролевець