Справа № 755/22978/25
Провадження № 2/602/283/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/

"05" травня 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (нижче у тексті - ТОВ «ФК «ЄАПБ» або позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (нижче у тексті також - відповідач), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (нижче у тексті - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 3308670, за умовами якого первісний кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки. В подальшому права вимоги за кредитним договором були відступлені позивачу на підставі договору факторингу. Відповідно, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач повністю не виконав свого зобов`язання, борг не погасив, внаслідок чого у нього перед позивачем існує заборгованість у сумі 18204,00 грн, у т.ч.: заборгованість по тілу кредиту – 5550,00 грн, заборгованість по відсоткам – 12654,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.
Ухвалою суду від 04.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 квітня 2026 року.
Судове засідання, призначене на 01.04.2026 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті. Призначене судове засідання на 05.05.2026.
Представник позивача в судове засідання не прибув, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.
Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явився в судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши та оцінивши письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
07 грудня 2020 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Договір № 3308670 про надання споживчого кредиту, Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту №3308670 від 07.12.2020 та Паспорт споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених документів (а.с. 6-11). 
Станом на 07.12.2020 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 41078230) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (тут і надалі норми права застосовуються у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Згідно з положеннями ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином, сторони уклали Кредитний договір № 3308670 від 07.12.2020 (далі у тексті – Кредитний договір), на підставі якого між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України та іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: сума кредиту (загальний розмір) складає - 5550,00 гривень, тип кредиту – кредит (пункт 1.1); строк кредиту 30 днів, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (пункт 1.4); тип процентної ставки – фіксована, яка залежить від фактичного виконання споживачем умов Договору, та становить 0,01% - знижена процентна ставка, та 1,90% - стандартна процентна ставка (пункт 1.5); мета отримання кредиту – споживчі (особисті) потреби (пункт 1.6); кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1); сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору (пункт 2.2); кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 Договору (пункт 2.4).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зі змісту наведеної вище правової норми слідує, що обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти виникає на підставі кладеного кредитного договору після виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Як зазначено вище, у п.1.3 Кредитного договору та у п.3 Паспорта кредиту сума кредиту визначена у розмірі 5550,00 гривень.
Також у Кредитному договорі міститься домовленість сторін про умови і порядоку його виконання, а саме те, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів позичальнику.
На підтвердження наявності та розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором до позовної заяви позивачем додано лише картку обліку договору (розрахунок заборгованості), виконаний ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» станом на 29.06.2021 (а.с. 18-22).
Окрім того, матеріали справи містять копію договору факторингу № 30062021 від 30.06.2021, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», та документів, складених сторонами згаданого договору факторингу на його виконання (а.с. 12 -17).
Зо оцінкою суду, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику.
Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.
Не є таким доказом (щодо надання позичальнику кредиту) також і документи, складені на виконання договору факторингу, які засвідчують, зокрема, обставини переходу права грошової вимоги від первісного до нового кредитора.
У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Суд констатує, що у цій справі ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду жодного первинного документу (банківської виписки, платіжного доручення, довідки надавача платіжних послуг про успішне виконання платіжної операції тощо), який би засвідчив ту обставину, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало кредитні кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених Кредитним договором.
Окрім того, позивач не звертався з клопотанням про витребування відповідних доказів судом, маючи таку процесуальну можливість.
Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин, на яких ґрунтуються, зокрема, позовні вимоги, повинно здійснюватися за допомогою доказів, а не припущень.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
За змістом ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Цивільним процесуальним законом встановлені вимоги до доказів та правила доказування.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.
Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.
Також Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанови Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №234/3840/15-ц, від 28 січня 2026 року у справі № 641/8415/23).
Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 2-879/13.
З урахуванням наведеного вище, суд у цій справі дійшов висновку, що позивач не довів факту надання кредитодавцем кредитних коштів позичальнику відповідно до умов укладеного Кредитного договору. 
У зв`язку з цим, суд не досліджує обставини переходу права грошової вимоги від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.
Оскільки у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.
На підставі наведеного вище, керуючись статтями 12, 13, 77-81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – відмовити повністю.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 35625014, рахунок НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК».
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК