Номер провадження 2-а/754/303/26
Справа №754/10626/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

02 липня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення
Стислий виклад позицій сторін
29.05.2026 представниця Позивача, адвокат Ковбасюк-Боброва Альона Іванівна, надіслала поштою позов до Департаменту патрульної поліції. 
Позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7132879 від 04.05.2026, якою на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн за правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП), оскільки Позивач 04.05.2026 о 04:05:08 в м. Києві по шосе Харківському 21/3 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3.в. ПДР.
Позивач просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення, оскільки він був пристебнутий ременем безпеки, а поліцейський не надав доказів вчинення правопорушення, обмежившись власними припущеннями.
26.06.2026 представник Департаменту патрульної поліції (надалі - Відповідач) подав до Суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо позовних вимог. Відповідач стверджує, що правопорушення було візуально зафіксоване поліцейськими ще до зупинки автомобіля. Крім того, Відповідач наголошує, що під час спілкування Позивач фактично визнав факт порушення, що зафіксовано на відео з нагрудної камери поліцейського (о 04 год 10 хв 19 сек: «За ремінь, харашо, хай виписує»; та о 04 год 19 хв 38 сек: «Бо не хочу! Я знав, що зараз заїду на заправку і скинув паска безпеки!»). Відповідач вважає, що в силу вимог ст. 78 КАС України, ці пояснення є визнанням обставин учасником справи, які не підлягають подальшому доказуванню.
02.07.206 Позивач у судовому засіданні уточнив позоввні вимоги, просив скасувати постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі
11.06.2026 згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано головуючій судді Коваленко І.І.
16.06.2026 Суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, призначив розгляд справи за правилами позовного провадження з повідомленням сторін. 
Позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, заявив клопотання про його поновлення, яке мотивовано тим, що 05.05.2026 Позивач звернувся із заявою до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. 13.05.2026 було видано доручення № 4-06-2026-004769, яким уповноважено адвоката Ковбасюк-Боброву А.І. на здійснення інтересів у суді у справі щодо оскарження постанови. Налагодження комунікації між Позивачем та адвокатом, формування правової позиції та направлення позовної заяви потребувало додаткового часу.
Суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, також розглянув питання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
Суд визнав причини пропуску строку поважними. Суд виходив з того, що: по-перше, Позивач невідкладно звернувся за наданням безоплатної вторинної правничої допомоги; по-друге, призначення адвоката та підготовка позовної заяви зайняли певний час, який об`єктивно не залежав від волі Позивача; по-третє, звернення до суду відбулося упродовж розумного строку після призначення захисника, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.
26.06.2026 до Суду надійшла заява Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
Відповідач не погоджується з тим, що причини пропуску строку є поважними, посилаючись на те, що
Відповідач заявив це клопотання, посилаючись на частину третю статті 123 КАС України, яка визначає, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Суд, розглядаючи заяву Відповідача про залишення позовної заяви, звертає увагу, що питання поновлення строків подання позову вирішено в ухвалі про відкриття провадження у справі, тому застосовується частина четверта статті 123 КАС України, яка встановлює, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Суд, розглянувши аргументи Відповідача, не встановив наявність підстав для висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, оскільки Позивач діяв добросовісно та невідкладно вжив усіх залежних від нього заходів для захисту своїх прав. Вже наступного дня після винесення оскаржуваної постанови, 05.05.2026 року, Позивач звернувся із заявою до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Забезпечення кваліфікованою юридичною допомогою гарантується статтею 59 Конституції України, є непорушним і не може бути обмеженим. За обставин цієї справи зволікання призначеного державного адвоката зі складанням позову не може бути підставою для обмеження Позивача у доступі до суду. 
Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Забезпечення доступу соціально вразливих категорій населення (осіб з інвалідністю) до ефективного правосуддя за допомогою БПД є позитивним обов`язком держави. 
Позбавлення Позивача права на доступ до правосуддя через формальний пропуск строку, який виник переважно через тривалість процедур у системі надання безоплатної правової допомоги та об`єктивні складнощі дистанційної роботи з адвокатом, призвело б до порушення його конституційного права на справедливий судовий захист. 
Водночас Суд критично оцінює посилання Відповідача на рішення ЄСПЛ (справи "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії", "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" тощо), оскільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана захищати права і свободи від порушення прав держави, а не навпаки. У рішеннях, на які посилається Відповідач, Суд дійшов висновку, що національні органи влади допустили надмірний формалізм, відмовивши заявнику в доступі до правосуддя через суворе тлумачення процесуальних строків. 
З огляду на наведене висновки Суду про поважність причин пропуску строку є обґрунтованими та перегляду не підлягають. 
Суд залишив без розгляду заяву представниці Позивача про допит як свідка старшого лейтенанта 1 взводу 1 роти 4 батальйону полку 2 Управління патрульної поліції в місті Києві Петрика Сергія Віталійовича (особа, яка склала протокол) та працівника патрульної поліції Проценка Є.В., який безпосередньо здійсним зупинку транспортного засобу 04.05.2026р., яким керував ОСОБА_1., оскільки це клопотання адвоката подано не у спосіб, передбачений процесуальним законом. 
У разі, якщо заява засвідчена електронно-цифровим підписом особою, яка зобов`язана в обов`язковому порядку зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, однак подана на електронну пошту суду, остання не може вважатися заявою, підписаною у встановленому законом порядку. Тому така заява вважається непідписаною та повертається без розгляду особі, яка її подала. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 жовтня 2023 року у справі №380/17452/21, від 30 листопада 2023 року у справі №372/1428/22 та в ухвалі від 01 листопада 2023 року у справі № 460/2467/23.
Присутній в судовому засіданні Позивача не підтримував відповідну заяву.
Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та їх оцінка
04 травня 2026 року о 04:09:05 старший лейтенант поліції Петрик Сергій Віталійович прийняв постанову серії ЕНА № 7132879, відповідно до якої на Позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн, оскільки Позивач 04.05.2026 о 04:05:08 в м. Києві по шосе Харківському 21/3, керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3.в. ПДР.
У судовому засіданні Позивач заперечив факт вчинення правопорушення. Стверджував, що на момент зупинки автомобіля дійсно був пристебнутий ременем безпеки і відстебнув його лише, коли зупинився, тому і відповів поліцейському, що має на це право.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, адміністративний суд покликаний захищати осіб від порушень їх прав з боку суб`єктів владних повноважень, гарантувати недопущення свавільного втручання держави у права особи і забезпечувати баланс між приватним інтересом особи та публічним інтересом держави. 
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (постанова КАС ВС від 21.05.2020 у справі № 750/6728/17).
Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами (абзац перший статті 251 КУпАП).
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. 
При цьому постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (пункт 19 постанови КАС ВС від 26.04.2018 у справі №338/1/17.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 122 КУпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з пунктами 9-10 цього розділу Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У справі, що розглядається, єдиним доказом порушення Позивачем правил користування ременями безпеки, за що передбачена відповідальність згідно з частиною п`ятою статті 121 КУпАП, є відео з портативних відеореєстраторів працівників поліції (відеодоказ додано до відзиву під назвою файлу "ОСОБА_1.mp4"; прізвище працівника, який здійснив запис Петрик С.В. , жетон 0093144, дата 4.05.2026).
Суд дослідив цей доказ і встановив, що на ньому не зафіксовано подію правопорушення (керування водієм автомобілем без пристебнутого ременя безпеки), хоча Позивач прямо вказував поліцейським, що вони вимкнули нагрудні реєстратори безпосередньо під час переслідування та зупинки автомобіля: "А чого ви не включили бодікамеру, як ви мене переслідували... Чого коли мене зупиняли, була виключена бодікамера".
Крім того, коли поліцейський оформлював постанову за непристебнутий ремінь безпеки, водій прямо питав у поліцейських, "як ви знали, що я не користуюсь паском безпеки?" ( 04:10:54). На що поліцейський відповідає: "Так ви ж самі сказали. Я плюс бачу" (04:11:13).
Відповідач у відзиві на позов стверджує, що працівники поліції виявили правопорушення (керування без паска безпеки) візуально ще до моменту зупинки автомобіля. 
Позивач заперечує цю обставину (керування з непристебнутим ременем), а Відповідачем жодних доказів на підтвердження цієї обставини не надано. 
Суд зауважує, що відео з бодікамери поліцейського розпочинається з події 4.05.2026 року о 03:57:22, де зафіксовано як поліцейський виходить зі службового автомобіля і прямує до машини водія (темний легковий автомобіль), яка перебуває в стані зупинки на АЗС, що унеможливлює об`єктивне дослідження судом того, чи був водій пристебнутий під час руху, чи відстебнувся вже після зупинки. 
При цьому візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (постанова КАС ВС від 26.04.2018 у справі №338/1/17).
Відповідач також підкреслює, що Позивач самостійно визнав свою провину під час спілкування, і це є належним доказом.
Суд бере до уваги зафіксовані на відеозаписі пояснення Позивача, який на запитання інспектора щодо ременя безпеки дійсно відповів: "Бо не хочу! Я знав, що зараз заїду на заправку і скинув паска безпеки!" (прим. Відповідач у своєму відзиві використовує цей відеофрагмент як основний доказ того, що Позивач самостійно визнав свою провину в адміністративному правопорушенні). 
Суд оцінює таку фразу Позивача критично, оскільки була висловлена о 04 год. 19 хв. 38 сек., тобто хронологічно пізніше моменту складання оскаржуваної постанови. Крім того, зміст та контекст цієї фрази не підтверджує визнання Позивачем факту керування автомобілем без пристебнутого ременя безпеки. Позивач, заперечуючи це, послідовно наголошує, що відстебнув ремінь виключно після зупинки автомобіля, і цей аргумент Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.
Так само Суд визнає необґрунтованими посилання Відповідача на іншу репліку Позивача, зафіксовану на відео о 04 год. 10 хв. 19 сек.: "За ремінь, харашо, хай виписує". Із дослідженого відеозапису встановлено, що вказана фраза була висловлена Позивачем у стані емоційного роздратування під час гострої суперечки з патрульними щодо причин зупинки. Ця фраза свідчить радше про бажання Позивача припинити конфліктне спілкування з патрульними, а не про усвідомлене та добровільне визнання ним об`єктивної сторони правопорушення (керування автомобілем без ременя). 
Твердження Відповідача, що вказані слова Позивача звільняють поліцію від доказування в порядку ст. 78 КАС України, є безпідставними, оскільки вказана норма регулює питання визнання обставин учасниками справи в суді. Позивач у позовній заяві та судовому засіданні категорично заперечив факт порушення.
У будь-якому разі суд зауважує, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (пункт 53 постанови КАС ВС від 17.03.2020 у справі №482/83/17, пункт 52 КАС ВС від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а).
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (абзац третій статті 62 Конституції України).
Суд враховує твердження Позивача про те, що він припинив використання ременя безпеки вже після зупинки транспортного засобу. Оскільки Відповідач не надав об`єктивних доказів на спростування цього факту, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь Позивача. 
Крім того, Суд наголошує на тому, що поліцейські порушили порядок розгляду справи, не роз`яснювали Позивачу його права і обов`язки (зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі ), що безперечно вплинуло на права Позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд відхиляє твердженням Відповідача про те, що Позивачу було роз`яснено права за статтею 268 КУпАП, про що нібито свідчить його особистий підпис у графі 8 оскаржуваної постанови, оскільки відповідно до дослідженого безперервного відеозапису з нагрудної камери поліцейського, жоден із працівників поліції усно не зачитував та не роз`яснював Позивачу його права (зокрема, право користуватися юридичною допомогою, заявляти клопотання чи подавати докази) до моменту винесення постанови. Водночас за обставин цієї справи наявність формального підпису особи у бланку постанови, проставленого в умовах конфліктної ситуації та емоційного напруження, без фактичного забезпечення можливості реалізувати ці права (зокрема, скористатися допомогою адвоката безпосередньо на місці зупинки), не може вважатися належним виконанням поліцейським вимог ст. 268 та ст. 279 КУпАП. 
Такий формальний підхід зводить нанівець гарантії прав людини під час притягнення до адміністративної відповідальності. За обставин цієї справи (притягнення до адміністративної відповідальності на підставі слів самого Позивача) нероз`яснення Позивачу прав та недотримання процедури розгляду справи є істотним порушенням.
Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), Суд встановив, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено Позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджені допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.
Отже, Відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП є недоведеним, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити.
Розподіл судових витрат 
Позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, не здійснюється. 
Керуючись статтями 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, Суд
УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити повністю.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 7132879 від 04 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 121 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП - закрити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення 02 липня 2026 року.
Суддя         Інна КОВАЛЕНКО