ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа№ 910/11064/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Мальченко А.О. 
Михальської Ю.Б. 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»
на рішення Господарського суду міста Києва
від 26.01.2026 (повний текст складено 29.01.2026)
у справі №910/11064/25 (суддя Віта БОНДАРЧУК)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»
про стягнення 23 002, 50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення 23 002, 50 грн страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну майну третьої особи - ДП «Овруцький лісгосп», внаслідок експлуатації транспортного засобу DAF XF 460 FT, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2016, станом на дату ДТП була застрахована позивачем за полісом №АР 9309193 та відповідачем за полісом №ЕР-2017776258, то в силу положень чинного законодавства відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу по цьому страховому випадку страхове відшкодування у розмірі 50% від суми страхового відшкодування, виплаченого позивачем, тобто у розмірі 23 002, 50 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволено.
Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 23 002, 50 грн - страхового відшкодування та 2 422, 40 грн - судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач всупереч п.п. б) п. 3.2. ст. 3 Порядку, звернувся до останнього з заявою про повернення 50% страхового відшкодування лише через 4 місяці після страхового випадку, чим позбавив відповідача можливості приймати участь у розслідуванні страхового випадку, як наслідок порушив порядок та договір про співпрацю між страховиками.
За доводами скаржника, надані позивачем до суду першої інстанції документи не підтверджують право власності на пошкоджене майно та право ДП «Овруцьке лісове господарство» на отримання страхового відшкодування, оскільки матеріали справи не містять: документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування та повний звіт про оцінку з додатками.
Крім того, скаржник звертає увагу суду, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній звернувся до суду з позовною заявою через чотири роки та чотири місяці.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів: Михальської Ю.Б., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11064/25. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
12.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11064/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25 залишено без руху. Надано Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «УСГ» строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали.
19.03.2026 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2026 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме: подано докази доплати судового збору (платіжна інструкція №6817 від 17.03.2026). 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 поновлено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «УСГ» строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За правилами пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 20.11.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та OTP LIZYNH укладено внутрішній електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, зокрема поліс №АР 9309193, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб: DAF XF 460 FT, тип С2, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2016; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000, 00 грн, франшиза - 0,00 грн.
Строк дії договору: з 20.11.2020 по 19.05.2021.
При цьому, 06.11.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транскомгруп» укладено поліс №ЕР-2017776258 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є: DAF XF 510 FT, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2016; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза - 2 600, 00 грн.
Строк дії договору: з 06.11.2020 по 05.11.2021.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2021, близько 05 години 20 хвилин, на а/д Виступовичі - Житомир, в селі Дубовий Гай на вул. Т. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF 460 FT, державний номер НОМЕР_1 , та транспортував напівпричіп, державний номер НОМЕР_4 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на дорожні бордюри, металевий паркан з фундаментом, електроопору та автобусну зупинку. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження та пошкоджено дорожні бордюри, металевий паркан з фундаментом, електроопору та автобусну зупинку.
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 23.07.2021 у справі №286/1689/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
24.05.2021 Державне підприємство «Овруцький лісгосп» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із повідомленням про ДТП, яка сталася 15.05.2021 в с. Дубовий Гай на вул. Т. Шевченка за участю автомобіля DAF XF 460 FT, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок якої пошкоджено дорожні бордюри, металевий паркан з фундаментом, електроопору та автобусну зупинку.
Відповідно до звіту №1-15/068 від 07.06.2021 про незалежну оцінку з визначення розміру матеріального збитку, завданого об`єкту оцінки, що розташований за адресою: Житомирська обл., Овруцький р-н, с. Дубовий Гай, ДП «Овруцький лісгосп», розмір матеріального збитку, завданого об`єкту оцінки, станом на 15.05.2021 становить 46 005, 55 грн без урахування ПДВ.
26.07.2021 Державне підприємство «Овруцький лісгосп» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування.
04.08.2021 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» склало страховий акт №21855/01/921 на суму 46 005, 55 грн. 
Відповідно до зазначеного вище страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування на користь Державного підприємства «Овруцький лісгосп» на суму 46 005, 55 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №202744 від 06.08.2021.
Отже, внаслідок виплати страхового відшкодування потерпілій особі - Державному підприємству «Овруцький лісгосп», позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду.
Так, 28.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою за вих. №05962/9221 про повернення 50% страхового відшкодування у розмірі 23 002, 50 грн, проте відповідач цю заяву залишив без задоволення.
За таких обставин, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу DAF XF 460 FT, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2016, за двома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, зокрема в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» за полісом №АР 9309193 та у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УСГ» за полісом №ЕР-2017776258, та з огляду на виплату позивачем страхового відшкодування у повному обсязі, останній звернувся до суду із цим позовом про стягнення страхового відшкодування у розмірі 50% від сплаченого ним страхового відшкодування на користь Державного підприємства «Овруцький лісгосп», що становить 23 002, 50 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, з огляду на таке.
Щодо доводів скаржника про застосування строку позовної давності, слід зазначити таке.
Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.
Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).
Відповідач вказує, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки ДТП відбулося 15.05.2021, в той час як позивач звернувся до суду із даним позовом лише 03.09.2025, тобто через чотири роки та чотири місяці, а саме лише посилання позивача на введення воєнного стану на території України не можуть бути поважною причиною для поновлення строку на подання позовної заяви без зазначення конкретних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з позовною заявою.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що 02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-19» на всій території України було установлено карантин з 12.03.2020 по 22.05.2020. Дію карантину, встановленого цією постановою, було продовжено.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
При цьому, суд зауважує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан. Численними Указами Президента України воєнний стан продовжено, в тому числі, і по теперішній час.
Згідно пункту 19 Прикінцевий та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, наведеним вище у сукупності, спростовуються твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності та наявності підстав застосування наслідків її пропуску.
Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про страхування» предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).
Стаття 989 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
Відносини між страховиками-членами МТСБУ з питань забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент дорожньо-транспортної пригоди, врегульовує Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджений протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України №464/2020 від 26.02.2020. 
Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01.03.2020.
Так, пунктом 2.1 статті 2 Порядку передбачено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 ЦК України та п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками, при цьому наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, є достатнім доказом виконання страхувальником свого обов`язку повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування.
При цьому, обов`язок страховика щодо проведення відповідного розслідування страхового випадку, в тому числі встановлення факту наявності у страхувальника інших чинних договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено п. 34.1 статті 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За змістом пункту 3.1 статті 3 Порядку при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (незалежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення), здійснити визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:
а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;
б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);
в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.05.2021, близько 05 години 20 хвилин, на а/д Виступовичі - Житомир, в селі Дубовий Гай на вул. Т. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAF XF 460 FT, державний номер НОМЕР_1 , та транспортував напівпричіп, державний номер НОМЕР_4 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на дорожні бордюри, металевий паркан з фундаментом, електроопору та автобусну зупинку. 
Про настання події позивача повідомлено 17.05.2021.
26.07.2021 Державне підприємство «Овруцький лісгосп» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування.
04.08.2021 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» склало страховий акт №21855/01/921 на суму 46 005, 55 грн. 
Відповідно до зазначеного вище страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування на користь Державного підприємства «Овруцький лісгосп» на суму 46 005, 55 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №202744 від 06.08.2021.
Однак, лише 28.12.2021 позивач звернувся з заявою до відповідача про повернення 50% страхового відшкодування.
Жодних належних доказів повідомлення відповідача про страховий випадок у належний строк, як передбачено п. 3.2. ст. 3 Порядку, позивачем не надано.
Повідомлення №15068/01/2021/53 про настання події за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, подане позивачем як доказ повідомлення відповідача не є належним доказом на підтвердження виконання позивачем обов`язку, вказаного у пункті 3.2 статті 3 Порядку, оскільки з останнього не можливо встановити дату формування такого повідомлення (остання взагалі відсутня) та відповідно чи було здійснено направлення відповідачу такого повідомлення. 
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що свідчили б про забезпечення позивачем відповідачу можливості для прийняття участі в розслідуванні страхового випадку, зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна.
Тобто позивач, позбавив відповідача можливості перевірити обставини ДТП власними силами та запобігти необґрунтованим виплатам, шляхом оцінки характеру пошкоджень, проведення власної оцінки, перевірки калькуляції та встановлення реального розміру збитків.
Вказане свідчить про недотримання Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» вимог, передбачених пунктом 3.2 статті 3 Порядку.
Водночас, позивач вказує, що він, як страховик, що здійснив страхове відшкодування, має право на отримання частини такого страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування відповідно пункту 5.1 цього ж Порядку.
Проте, слід зазначити, що відповідно до пункту 5.1 Порядку страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.
Для реалізації права, зазначеного у пункті 5.1 Порядку, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.
Заява про страхове відшкодування та додатки до неї мають відповідати вимогам, передбаченим статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До зазначеної заяви мають також додаватися докази настання страхового випадку, документи, на підставі яких визначено розмір шкоди і факт проведення страхового відшкодування заявником. У разі якщо заявник не погодив з усіма іншими страховиками розмір шкоди, то до заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, обов`язково долучається звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.
Проте, колегією суддів встановлено, що позивач не дотримався алгоритму виплати страхового відшкодування, передбаченого Порядком, зокрема: не повідомив про настання страхового випадку; не надав документів для визначення розміру шкоди, заподіяної транспортним засобом; не узгодив з відповідачем розміру такої шкоди; не направив йому звіт про оцінку заподіяних збитків; не повідомив відповідача про прийняте рішення та факт проведення страхового відшкодування.
У той же час, відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем не було дотримано вимог чинного законодавства України в частині своєчасного повідомлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про настання страхового випаднку та про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, а також вимог щодо надання до заяви про страхове відшкодування належних документів, на підставі яких визначено розмір шкоди, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення частини виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на встановлене вище, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25 задовольнити.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11064/25 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 65; ЄДРПОУ 30115243) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32-А; ЄДРПОУ 30859524) 4 542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 
Видати наказ.
Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва. 
Справу №910/11064/25 направити до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді А.О. Мальченко

Ю.Б. Михальська