ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 р. 	Справа № 520/7804/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 13.04.26 по справі № 520/7804/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просила суд: 
1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №963290186808 від 12.03.2025 року щодо призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника за свого чоловіка, ОСОБА_2 в розмірі 50% пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області перевести ОСОБА_1 починаючи з 04.03.2025 року на пенсію по втраті годувальника за свого чоловіка, ОСОБА_2 , обчисливши розмір пенсії виходячи із 50% від пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", без обмеження граничним розміром станом на дату смерті.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 12.03.2025 №963290186808 ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). При цьому, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) - померлий годувальник, за життя отримував пенсію за вислугу років, як працівник авіації і льотно-випробного складу відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII). Відтак, відповідач призначаючи пенсію по втраті годувальника не вірно визначив закон, який підлягає застосуванню, внаслідок чого нарахував пенсію в меншому розмірі, чим порушив права позивача на достатнє пенсійне забезпечення у старості.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника за свого чоловіка - ОСОБА_2 в розмірі 50% пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника її покійного чоловіка ОСОБА_2 , обчисливши розмір пенсії виходячи із 50% від пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" станом на дату смерті та здійснити її виплату починаючи з 04.03.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 гривні 48 копійок.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років за Законом № 1058-IV не передбачено. Переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника може бути тільки на загальних підставах.
Згідно з п. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по третій групі інвалідності. Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Статтею 37 Закону № 1058-IV передбачено, зокрема, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Іншого (у тому числі обчислення пенсії у випадку втрати годувальника у відсотках від пенсій за вислугу років, призначених за Законом № 1788-XII) діючим законодавством не передбачено.
Оскільки чоловік позивача отримував пенсію за вислугою років, як працівник льотного складу цивільної авіації, згідно з Законом № 1788-ХІІ, то чинним законодавством не передбачено переведення особи на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка.
У даній справі позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону № 1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.
Доводи позивача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 74 Закону № 1788-ХІІ, згідно яких сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника, є безпідставними, оскільки стосується обчислення розміру пенсії по втраті годувальника із заробітку.
Однак, частиною першою статті 37 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що базовою величиною для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є пенсія за віком.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що немає підстав для перерахунку ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , виходячи із 50% від пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону № 1788-ХІІ.
Позивач по справі не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог, отже, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 21.11.1998 Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.
ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену як працівнику льотного складу екіпажу, відповідно до Закону №1788-ХІІ.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позивач звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника її померлого чоловіка.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області (у формі протоколу) №963290186808 від 12.05.2025 року, ОСОБА_1 з 04.03.2025 призначено пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника відповідно до Закону № 1058-IV.
Вважаючи таке рішення відповідача безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню як незаконне, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійне законодавство, в тому числі Закон №1058-IV, не містять в собі норм, які б надавали підстави відповідачу здійснювати обчислення чи перерахунок пенсії після смерті будь-якої особи, або право на розрахунок розміру пенсії за віком померлому, яку останній за життя не отримував. Тому, суд вважав необґрунтованою позицію відповідача стосовно можливості отримання позивачкою пенсії по втраті годувальника тільки внаслідок розрахунку пенсії за віком померлого годувальника. Також суд першої інстанції виходив з того, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті, а тому враховуючи наведене, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до приписів Закону №1058-IV.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені статтею 36 Закону №1058-ІV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу.
При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі:
«на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника;
на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками».
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-ІV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №523/13150/16-а, від 06.04.2021 у справі 617/724/16-а, від 01.06.2022 року у справі №620/3519/18, від 14.11.2023 у справі № 620/5200/22.
Матеріалами справи підтверджено, що чоловік позивача за життя отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII.
При цьому, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсії годувальника за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII станом на дату смерті - ОСОБА_2 .
Однак, такі доводи позивача базуються на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено, що обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника здійснюється виходячи саме з розміру пенсії за віком померлого годувальника.
Стаття 9 Закону №1058-IV встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме:
1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Законом №1058-ІV передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.
Тобто, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.
З огляду на це, та обставина, що ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував пенсію за вислугу років), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Враховуючи викладене, оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону № 1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком. Іншого цим Законом не передбачено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% розміру пенсії, яку отримував її чоловік.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що під час прийняття спірного рішення №963290186808 від 12.03.2025 (у формі протоколу) щодо призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника за свого чоловіка, ОСОБА_2 в розмірі 50% пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV, ГУ ПФУ в Харківській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені у цій справі позовні вимоги не підлягають задоволенню, відтак, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
З огляду на вищенаведений підхід, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 по справі №520/7804/25, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 по справі № 520/7804/25 - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий