Справа № 459/1407/26 
Провадження № 1-кп/459/82/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області 
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого     ОСОБА_4 
потерпілої      ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шептицькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12026141150000100 від 03.03.2026 стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волиця Сокальського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого, а саме: 10.07.2025 Шептицьким міським судом Львівської області за ч.1 ст.382КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст.75КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, 22.12.2025 тим же судом за ч.3 ст.382, 71 КК України до покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, який вироком Львівського апеляційного суду від 16.04.2026 скасовано в частині призначеного покарання та засуджено за ч.3 ст.382, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
13.02.2026 приблизно о 01 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на території гаражного кооперативу №4 у м. Шептицький Львіської області, діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 (із подальшими змінами), маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, попередньо зламавши захисні металеві колодки, проник у приміщення гаражу № НОМЕР_1 , звідки викрав належні потерпілій ОСОБА_5 речі, а саме: компресор «Kentavr КП - 2420В» вартістю 4100 гривень, бензопилу «Stihl MS 180» вартістю 4100 гривень, генератор «Stromerzeuger HSE 3500/Е5» вартістю 5 000 гривень, зварювальний апарат «Kaiser» вартістю 11900 гривень, мультиметр «Hilcari HM 1000» вартістю 800 гривень, шуруповерт «Start Pro» вартістю 3065 гривень, акумуляторний секатор «Makita» вартістю 3000 гривень, пилосос вакуумний «Vitec 4200Вт» вартістю 2500 гривень, настільну індукційну плиту «Rainberg RB-2279» вартістю 600 гривень, акумуляторну пилу «Husgvarna» вартістю 10 000 гривень, електричну пилу «Урал ПЦ - 2800» вартістю 1000 гривень. Після чого, покинув приміщення підвалу разом із викраденим та в подальшому розпорядилась викраденим на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 46 465 гривень.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину повністю визнав, підтвердив обставини вказані в обвинувальному акті та зазначив, що його друзі, які є наркозалежними намовили його викрасти речі з гаражу. У лютому 2026 року з гаражного кооперативу № 4 у м. Шептицький, через задні двері викрав компресор, бензопилу, зварювальний апарат, електричну бензопилу та ще були речі в коробках, які саме не пам`ятає. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Потерпіла у судовому засіданні цивільний позов підтримала та просила такий задовольнити. Щодо міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, не заперечила щодо розгляду справи в порядку передбаченому нормами ч.3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 щодо обставин, які ніким не оспорюються та не заперечуються учасниками судового провадження, судом визнано недоцільним, у зв`язку з відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту та добровільності їх позиції, тому суд дослідження фактичних обставин справи обмежив допитом обвинуваченого та дослідженням даних у справі, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасникам судового провадження роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Суд дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевірвши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої в умовах воєнного стану з проникненням в інше приміщення – в судовому засіданні повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України.
При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, є людиною молодого віку, раніше судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога, частково відшкодував шкоду шляхом повернення майна.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає: визнання вини; щире каяття, активне сприяння розкриттю кримімінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.
При призначенні ОСОБА_4 виду і міри покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30.10.2014.
Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Шептицького міського суду Львівської області від 22.12.2025 за ч. 3 ст. 382 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шептицького міського суду Львівської області від 10.07.2025, та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Вказаний вирок 16.04.2026 було скасовано Львівським апеляційним судом в частині призначення покарання з постановленням нового вироку, яким ОСОБА_4 за ч. 3 ст.382 КК України було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шептицького міського суду Львівської області від 10 липня 2025 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив злочин 13.02.2026, тобто після ухвалення вироку Шептицького міського суду Львівської області від 22.12.2025 (скасованого в частині призначення покарання вироком Львівського апеляційного суду від 16.04.2026). 
Згідно з правовим висновком у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 01.06.2020 у справі N 766/39/17 (провадження N 51-8867кмо18), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).
Згідно з положеннями ст. 71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а тому в данному враховуючи вимоги ч.1 ст. 71 КК України, для призначення остаточного покарання обвинуваченому слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованим та цивільним відповідачем не заперечується.
Заявлена сума відшкодування майнової шкоди у розумінні ст. 22 ЦК України є збитками потерпілої, котрі документально підтверджені, і мають бути відшкодовані обвинуваченим у повному обсязі на підставі ст. 1166 ЦК України. 
Діючі запобіжні заходи щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні - відсутні.
Процесуальні витрати на залучення експерта, що складають 6453,76грн, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого у дохід держави.
Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:

 
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК Українита призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шептицького міського суду Львівської області від 22.12.2025 та вироком Львівського апеляційного суду від 16.04.2026 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 , з урахуванням приписів ч. 7 ст. 72 КК України, цілодобовий домашній арешт з 17 березня 2026 року по 17 травня 2026 року включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає три дні цілодобового домашнього арешту.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_5 20565,00грн завданої матеріальної шкоди.
Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме: генератор Stromerzeuger HSE 3500/E5, мультметр Hikari HM1000, зварювальний апарат, Kaiser Welding mig-310 PRO, бензопилу Stihl MS 180, компресор Kentavr КП - 2420В, які вилучено 04.03.2026 в ході проведення огляду місця події у гр. ОСОБА_6 – повернути власнику ОСОБА_5 .
Арешт майна, що накладений ухвалою слідчого судді Шептицького міського суду Львівської області від 06.03.2026 – скасувати після вступу вироку у законну силу.
Стягнути з ОСОБА_4 у користь держави 6453,76 грн витрат на проведення експертиз.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Шептицький міський суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим – з моменту вручення його копії. 
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1