ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2060/25 Суддя (судді) першої інстанції: Вісьтак М.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Грибан І.О.
судді:  Беспалова О.О.
Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з 15.02.2022 року по 18.03.2024 року включно;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з 15 лютого 2022 року по 18 березня 2024 року включно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за період проходження ним служби в територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області 19.11.2019 року по 18.03.2024 року йому не виплачувалась доплата за несення служби в нічний час.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за час фактичного несення такої служби ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними записами в книгах служби відділень особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області, а саме: 14.05.2022 року; 23.02.2022 року; 17.02.2022 року; 18.09.2023 року; 11.08.2023 року; 04.10.2023 року; 02.08.2023 року; 17.07.2022 року; 18.03.2024 року; 21.02.202 року; 07.09.2022 року; 04.03.2024 року; 23.10.2023 року; 15.02.2022 року; 21.02.2022 року; 07.03.2022 року;
-зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за час фактичного несення такої служби ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними записами в книгах служби відділень особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області, а саме: 14.05.2022 року; 23.02.2022 року; 17.02.2022 року; 18.09.2023 року; 11.08.2023 року; 04.10.2023 року; 02.08.2023 року; 17.07.2022 року; 18.03.2024 року; 21.02.202 року; 07.09.2022 року; 04.03.2024 року; 23.10.2023 року; 15.02.2022 року; 21.02.2022 року; 07.03.2022 року. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спір щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення співробітнику відповідача відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з лютого 2022 року по 20 січня 2023 року, є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці особи, що проходить публічну службу. Позивач звернувся до суду з позовом в січні 2025 року, проте ним пропущена три місячний строк звернення до суду із визначеними ним вимогами, поважні підстави для поновлення такого строку були відсутні.
Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, ОСОБА_1 у визначений ним період перебував на посаді провідного спеціаліста (заступник командира відділення) 3 відділення особистої безпеки суддів (Вищого антикорупційного суду) підрозділу особистої безпеки суддів та виконував відповідні функціональні обов`язки. В той же час, співробітники підрозділу особистою безпеки суддів, зокрема провідний спеціаліст (заступник командира відділення) 3 відділення особистої безпеки суддів (Вищого антикорупційного суду), не несуть службу в нічний час. Проте, накази щодо виконання службових обов`язків у нічний час ОСОБА_1 в період з 15.02.2022 року по 18.03.2024 року не видавались.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року та на підставі частини 2 статті 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивача було звільнено 25.10.2024 року наказом №924. Однак у день звільнення всі складові грошового забезпечення, що належали позивачеві, виплачені не були, зокрема - не була нарахована доплата за службу в нічний час. Лише листом № вих. 41.14-43 від 17.01.2025 року відповідач надав позивачеві копії Книг Служби, з яких стало відомо, що в окремі дні у період з 15.02.2022 року по 18.03.2024 рік позивач дійсно виконував службові обов`язки в межах нічного часу доби (22:00- 06:00), а доплати за ці періоди не здійснювались. Таким чином, саме з моменту отримання цього листа - 17.01.2025 року - позивач вперше об`єктивно дізнався про порушення свого права, що має ключове значення для обчислення процесуального строку. Отже, на думку позивача ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. На думку позивача рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
За змістом частини 1 статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами 2 другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною 4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що в період часу з 19.11.2019 року по 25.10.2024 року ОСОБА_1 проходив службу в територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, а саме перебував на посаді провідного спеціаліста (заступника командира відділення) 3 відділення особистої безпеки суддів (ВАКС).
Наказом Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 25.10.2024 №9249 позивача було звільнено зі служби.
Позивачем 13.11.2024 року було надіслано запит на адресу відповідача, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 намагався з`ясувати в Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, чи було йому нараховано та виплачено доплату за несення служби в нічний час доби.
Листом №41.07-1830 від 27.11.2024 року відповідач надав відповідь на вказаний запит, яким позивачу повідомили, що нарахування доплати здійснюється за фактичний час несення служби в нічний час, зазначений в довідці обліку несення співробітниками служби в нічний час, яка складається на підставі щоденних наказів по особовому складу відповідно до фактичного часу несення служби в нічний час та надається до фінансового-економічного відділу до 05 числа поточного місяця за минулий, і що йому щомісячно надавались розрахункові листи про нараховане та виплачене грошове забезпечення. 
До листа були додані матеріали, що містили інформацію про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з 19.11.2019 року по 25.10.2024 року для позивача, також позивачеві було повідомлено, що він відповідно до наказів Управління "Про призначення нарядів особистої охорони суддів та підрозділу швидкого реагування" забезпечував безпосередньо особисту охорону осіб щодо яких здійснюється державне забезпечення особистої безпеки, згідно з Графіком службового навантаження з 06 години 30 хвилин до повернення особи, що перебуває під охороною до місця проживання.
Не погоджуючись з такою відповіддю позивач повторно звернувся до відповідача з запитом щодо надання йому належним чином засвідчених копій Книг Служби відділення особистої безпеки підрозділу особистої безпеки суддів ВАКС із зазначенням фактичного часу заступання позивачем на службу та її закінчення під час добового наряду.
Відповідач надав позивачеві відповідні документи у відповідь на його другий запит, ознайомившись з яким позивач з`ясував, що в довідках-розрахунках, що були надані йому попередньо відсутні доплати за службу в нічний час доби в різні дні починаючи з 14.05.2022 року до 07.03.2022 року (загалом 19 днів) та за добові бойові завдання починаючи з 27 лютого 2022 року і закінчуючи 30 березням 2022 року (всього 28 діб).
Не погоджуючись з протиправними дії відповідача щодо не здійснення нарахувань та виплати за час проходження служби доплати за службу в нічний час, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи в частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у період, а саме: 14.05.2022 року; 23.02.2022 року; 17.02.2022 року; 18.09.2023 року; 11.08.2023 року; 04.10.2023 року; 02.08.2023 року; 17.07.2022 року; 18.03.2024 року; 21.02.202 року; 07.09.2022 року; 04.03.2024 року; 23.10.2023 року; 15.02.2022 року; 21.02.2022 року; 07.03.2022 року позивач дійсно ніс службу в нічний час доби, що підтверджуватися відповідними доказами, що були додані до позовної заяви.
Відмовляючи у частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додано до його позовної заяви жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 з початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України в період часу з 27 лютого по 02 квітня 2022 року був залучений до бойових розрахунків Центрального управління служби судової охорони, де виконував добові бойові завдання (у складі бойових груп) цілодобово. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Уряд видав постанову №289 від 03.04.2019 року, підпунктом 2 пункту 4 якої постановив виплачувати доплату за службу в нічний час співробітникам Служби судової охорони - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Наказ Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони».
Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затверджений наказом Державної судової адміністрації України №384 від 26.08.2020 року (далі також - «Порядок №384», у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.
Пункти 3-7 розділу І Порядку №384 установлюють, що грошове забезпечення співробітникам Служби (далі - співробітники) визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання.
Грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія. 
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.
Пункт 8 розділу І Порядку №384 передбачає, що грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби.
Пункт 9 розділу І Порядку №384 установлює, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат.
Пункт 11 розділу І Порядку №384 визначає, що грошове забезпечення не виплачується:
1) за час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
2) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
3) за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я понад встановлені чинним законодавством строки.
Пункт 34 розділу ІІ Порядку №384 установлює, що Співробітникам, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання співробітниками службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є щоденні накази Служби або територіальних управлінь Служби по особовому складу, в яких зазначаються співробітники, які залучаються до охорони судів, органів та установ системи правосуддя.
Нарахування доплати здійснюється за фактичний час несення служби в нічний час, зазначений в довідці обліку несення співробітниками служби в нічний час (додаток 1 до цього Порядку), яка складається на підставі щоденних наказів Служби або територіальних управлінь Служби по особовому складу відповідно до фактичного часу несення служби в нічний час та надається до фінансового підрозділу центрального органу управління Служби або територіального управління Служби до 05 числа поточного місяця за минулий.
Співробітникам, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що до моменту звільнення позивача зі служби в Службі судової охорони механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначався Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384 (далі - Порядок №384).
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є щоденні накази Служби або територіальних управлінь Служби по особовому складу, в яких зазначаються співробітники, які залучаються до охорони судів, органів та установ системи правосуддя.
З відповіді на запит позивача до відповідача від 27.11.2024 року №41.07-1830 та доданих до нього документів (таблиць з інформацією про грошове забезпечення за відповідні періоди за підписами начальника фінансово-економічного відділу Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області), позивачеві нараховувалася доплата за роботу в нічний час лише за період з 19 листопада по 31 грудня 2020 року. 
Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що такі доплати відсутні в звітних таблицях за періоди: з 01 січня по 31 грудня 2021 року; з 01 січня по 31 грудня 2022 року; з 01 січня по 31 грудня 2023 року; з 01 січня по 25 жовтня 2024 року (день звільнення позивача зі служби).
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач у своїй відповіді на запит позивача прямо не заперечував відсутність підстав для нарахування останньому компенсації за несення служби в нічний час, а лише констатує припис Порядку, що нічним часом роботи вважається період з 22.00 до 06.00.
З матеріалів справи вбачається, а саме: копій відомостей з книги добових нарядів відповідача за відповідні періоди в частині, що стосується служби ОСОБА_1 , позивач у відповідні дати ніс службу у такий час: 14.05.2022 почав службу о 09:00, закінчив о 22:10; 23.02.2022 почав службу о 03:50, закінчив о 21:30; 17.02.2022 почав службу о 04:00; 18.09 2023 почав службу о 06:00, закінчив о 00:30; 11.08.2023 закінчив службу о 22:10; 04.10.2023 почав службу о 05:50, закінчив о 20:50; 02.08.2023 закінчив службу о 22:30; 17.07.2022 закінчив службу о 22:20; 18.03.2024 почав службу о 05:40; 21.02.2023 почав службу о 06:10, закінчив о 22:27; 08.09.2023 почав службу о 06:58, закінчив 22:30; 29.11.2023 почав службу о 05:10; 07.09.2022 почав службу о 06:10 закінчив о 22:05; 04.03.2024 почав службу о 05:50; 23.10.2023 почав службу о 05:50, закінчив о 18:00; 15.02.2022 почав службу о 04:00 закінчив о 21:00; 21.02.2022 почав службу о 04:00 закінчив о 21:00; 07.03.2022 почав службу о 08:00, закінчив о 22:30.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що у відповідні дати позивач дійсно ніс службу в нічний час доби, що може підтверджуватися відповідними відомостями з книги добових нарядів відповідача за відповідні періоди в частині, що були досліджені судом першої інстанції та містяться в матеріалах справи.
Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що співробітники підрозділу особистою безпеки суддів, зокрема провідний спеціаліст (заступник командира відділення) 3 відділення особистої безпеки суддів (Вищого антикорупційного суду), не несуть службу в нічний час, колегія суддів зазначає наступне.
В матеріалах справи міститься Інформація про грошове забезпечення за період з 19.11.2019 року по 31.12.2020 року, в якій чітко зазначено, що ОСОБА_1 обіймав посаду провідний спеціаліст (заступник командира відділення) 3 відділення особистої безпеки суддів (ВАКС) та йому нараховувалося в даний період доплата за роботу у нічний час (арк.12 том І).
Колегія суддів приходить до висновку, що твердження апелянта в даній частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки дана доплата за роботу в нічний час виплачувалася позивачу у попередній період. 
Щодо посилання відповідача, що в матеріалах справи відсутні накази щодо виконання службових обов`язків у нічний час ОСОБА_1 в період з 15.02.2022 року по 18.03.2024 року та такі накази не видавались, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач у своїй відповіді на запит позивача прямо не заперечує відсутність підстав для нарахування останньому компенсації за несення служби в нічний час, а лише констатує припис Порядку, що нічним часом роботи вважається період з 22.00 до 06.00. При цьому жодного посилання на відсутність наказів на підставі яких не було виплачено доплату за роботу у нічний час не робить.
Також, в матеріалах справи містяться відомості з книги добових нарядів відповідача за відповідні періоди в частині, що стосується служби ОСОБА_1 , в яких чітко зазначено час прибуття (вибуття) на службу і які надані відповідачем на запит позивача, отже відомості що містяться в них є достовірними та не підлягають сумніву.
Щодо відсутність в матеріалах справи наказів щодо виконання службових обов`язків у нічний час ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає, що до повноважень позивача не належить складання даних наказів, а невиконання роботодавцем своїх обов`язків щодо документального оформлення працівника до роботи в певних умовах не звільняє такого роботодавця від обов`язку оплатити виконану роботу працівнику у передбаченому законом розмірі. 
Крім того, відповідачем під час розгляду справи, як в суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції не надано доказів того, що такі накази були прийняті в період з 19.11.2019 року по 31.12.2020 року та на підставі них було виплачено позивачу доплату за роботу у нічний час.
Щодо посилання відповідача про пропуск строку звернення до суду у цій справі позивачем, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог статті 122 ККАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.
Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022 року) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом із тим, Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2023 року у справі №380/15245/22, від 21.03.2025 року у справі №460/21394/23.
Водночас, Законом України від 30.03.2020 року №540-IX Кодекс законів України про працю доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, розпочався з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року №211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року №651).
Отже, встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду був продовжений пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тобто тримісячний строк для звернення з позовом до адміністративного суду завершився 19.10.2022 року, проте на підставі пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України був продовжений до 30.06.2023 року.
Таким чином, з урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023 року.
Такий підхід до вирішення питання строку звернення до суду, з урахуванням скасування карантину, застосовано Верховним Судом у постановах від 20.09.2024 року у справі №444/2538/23 та від 21.03.2025 року у справі №460/21394/23.
Отже, відповідний період регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому.
Тобто початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Таким чином, саме дата отримання позивачем зазначеного документа (лист №41.07-1830 від 27.11.2024 року) є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.
Разом із тим колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано доказів щодо ознайомлення позивача з документом, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу під час проходження служби та при звільненні.
Визначення моменту отримання такого документа, як початку перебігу строку у цій справі, відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.
Аналогічні висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2025 року у справі №460/21394/23 та 26.05.2026 року у справі №340/5721/25.
Враховуючи наведене, вище колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності і достатніх і необхідних правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 15.06. 2026 р.)