УХВАЛА

16 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 466/5793/25
провадження № 61-7332ск26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплат,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплат. 
Просив стягнути з відповідачки на його користь 47 743,82 грн та 11 924,69 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 02 серпня 2022 року до 01 травня 2023 року, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Рішенням від 20 листопада 2025 року Залізничний районний суд м. Львова позов задовольнив, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 743,82 грн невиплаченої заробітної плати за період з 02 серпня 2022 року до 01 травня 2023 року, без утримання з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 924,69 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 418,48 грн судового збору за заявою про забезпечення доказів.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави 1 211,20 грн судового збору.
Постановою від 28 травня 2026 року Львівський апеляційний суд скаргуадвоката Торопчина О. Д., який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнив, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року скасував та постановив нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовив.
Компенсував ОСОБА_2 1 453,44 грн сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
31 травня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року.
У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Пункт 9 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» передбачає, що у 2026 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2026 року (на час подання касаційної скарги) установлений у розмірі- 3 328,00 грн.
Ціна позову у цій справі становить 59 668,51 грн, що є меншим, ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2026 року (3 328 грн*30=99 840,00 грн), а тому справа є малозначною в силу вимог закону.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що справа має для нього виняткове значення.
Колегія суддів виснує про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки скарга не містить належних обґрунтувань наявності виняткових підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження у малозначній справі з огляду на таке.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Водночас використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, скарга не містить належних обґрунтувань наявності виняткових підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття провадження у малозначній справі, а тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплат.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська