Справа № 127/37649/25
Провадження № 2/127/8872/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А., при секретарі Підвисоцькій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, Райгородської територіальної громади про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить 11/600 часток у праві власності на будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та частки в праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 0523087000:02:001:0178, площею 2,584 гектара, місцерозташування: Вінницька область, Немирівський район, Семенівська сільська рада, вид цільового призначення 0 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 . 04.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 05.11.2025 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Копаничук Я.Ю. винесено постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що нею пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а саме те, що на початку 2024 року у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, активними бойовими діями, загрозою безпеці її життю та життю дитини, вимушена була залишити територію України та виїхати до Республіки Фінляндії з метою забезпечення захисту та безпечних умов проживання для себе і своєї дитини. Через перебування за межами України, ОСОБА_1 не знала про факт смерті спадкодавця (про смерть батька їй стало відомо лише у жовтні 2025 року), а отже не мала об`єктивної можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановленим законом строк. Вказане стало підставою для звернення до суду. На підставі вищевикладеного, просила суд визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк, достатній для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 2 (два) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.19).
16.12.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Вінницька міська рада просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки про існування спадкового майна позивачці було відомо, що нею не оспорюється. Перебування позивача за межами України протягом тривалого часу не позбавляло її можливості прийняти спадщину у встановлений законом строк, оскільки вона мала реальну та законну можливість своєчасно подати заяву про прийняття спадщини, однак не скористалася нею без поважних причин, що виключає підстави для поновлення строку на прийняття спадщини. З наданих документів не вбачається, що у позивачки дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та вказані обставини були поважними. З огляду на наведене, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивачка у позові, можна зробити висновок, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
10.03.2026 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №22/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . (а.с. 46-66)
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2026, залучено до участі у справі Райгородську територіальну громаду як співвідповідача. (а.с. 77)
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.04.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. (а.с. 90)
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, звернулись до суду з заявою, в якій просили суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позовну заяву просили задовольнити.
Представник відповідача Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою, в якій просила провести розгляд справи без участі представника відповідача. Підтримала відзив на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити.
Представник співвідповідача Райгородської сільської ради в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника співвідповідача, позов визнали в повному обсязі.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали нотаріальної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про таке.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст.77,81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №229 та підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 23.01.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с. 8)
Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 01.10.2002 Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний запис №2504, батьками якої записано: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_4 . (а.с. 9)
Як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 26.06.2022 Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально – Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 26.06.2022 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №291. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка – ОСОБА_6 , дружини – ОСОБА_6 . (а.с. 10)
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема: 11/600 часток у праві власності на будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та частки в праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 0523087000:02:001:0178, площею 2,584 гектара, місцерозташування: Вінницька область, Немирівський район, Семенівська сільська рада, вид цільового призначення 0 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
04.11.2025 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Копаничук Я.О. надійшла заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 (а.с. 48)
За наслідками звернення, вказаним нотаріусом було заведено спадкову справу №22/2025 (індекс справи 02-14).
Інших заяв про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про право на спадщину не надходило.
Проте, нотаріусом видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.11.2025 №74/02-31, відповідно до якої, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. (а.с.6-7)
Зі спадкової справи № 22/2025, відкритої 04.11.2025 за заявою ОСОБА_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 у визначений законом строк спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися, заява про видачу спадщини надійшла 04.11.2025.
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 та ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За положеннями ч.1-2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Як слідує з приписів ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Ідентичне положення визначено і в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» за яким, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постановах від 29 травня 2025 року в справі № 707/2544/23, від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 виснував, що, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 154/3452/23).
Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1215цс16, а також правовій позиції Верховного Суду в постановах від 26 березня 2025 року в справі № 522/18483/21, від 09 жовтня 2024 року в справі № 619/2906/23 та ін.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини (пункти 54-57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22).
Крім того, карантинні обмеження та перебування за кордоном чи в іншій місцевості не є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо спадкоємець мав можливість подати заяву через консульські установи, поштовою або електронним повідомленням. Поважними причинами пропуску строку є лише ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Подібний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 552/5600/23, від 26 березня 2025 року у справі № 522/18483/21.
Так, підставою для визнання поважними причин визначеного законом строку на подання заяви про прийняття спадщини, позивачка зазначила: у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, активними бойовими діями, загрозою безпеці її життю та життю дитини на початку 2024 року вимушена була залишити територію України та виїхати до Республіки Фінляндії з метою забезпечення захисту та безпечних умов проживання для себе і своєї дитини. Через перебування за межами України не знала про факт смерті батька, а отже не мала об`єктивної можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановленим законом строк
Разом із тим, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, норм законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, з огляду на таке.
Так, введення в Україні воєнного стану, проживання позивачки за межами України не є поважними причинами пропуску строку і не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини, оскільки позивачка мала можливість вчасно подати заяву через консульські установи, поштовою або електронним повідомленням, проте протягом тривалого часу не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела переконливих аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса вже після завершення визначеного законом строку на прийняття спадщини.
Суд також звертає увагу на те, що спадкоємець мала право направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, але цим не скористалась, та не зазначила причин, які б перешкоджали їй вчинити цю дію. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 468/1548/24 (провадження № 61-595 св25).
Факт перебування позивача за кордоном сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки, як вже зазначалося вище, перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою (повідомленням, телеграмою)у порядку, передбаченому главою 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до консульської посадової особи консульської установи України у Республіці Фінляндія.
У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.
Отже, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутися з відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку.
Допустимих доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач не надав, як і не надав доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви.
Таким чином, належних і допустимих письмових доказів на підтвердження наведених у позовній заяві обставин, позивачем до суду не надано.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В ході розгляду справи позивачем не було доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних перешкод у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, протягом визначеного законом періоду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2025 року у справі №468/1548/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справ № 686/5757/23 зауважувала, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтересах територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Таким чином, надавши правову оцінку поданим доказам пропуску нею шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки проживання в іншій країні не свідчить про наявність у позивачки непереборних перешкод для подання заяви прийняття спадщини.
Посилання позивача на ці обставини, не можна приймати до уваги як поважні причини, які виключали можливість спадкоємцю подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом зверненням до консульської установи тощо.
Інших поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не зазначив.
Таким чином, надавши правову оцінку поданим доказам пропуску нею шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачка за відсутності будь-яких поважних причин не вчинила дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а причини на які посилається позивачка, не були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачки, які перешкоджали подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що вказує про відсутність підстав для надання позивачці ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст. ст.2,4,5,81,89,261,263-265,268,273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовувідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.06.2026

позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 
відповідач: Вінницька міська рада, код ЄДРПОУ: 25512617, м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 59
відповідач: Райгородська територіальна громада, код ЄДРПОУ:04327376, Вінницька область, Гайсинський район, село Райгород, вул. Миру, 16

СУДДЯ: