ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2026 Справа № 914/3696/25 
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гео-Надра-Інвест", м. Львів
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ
про розірвання договору
Суддя Никон О.З.
Секретар судового засідання Тарас Ю.Р.

За участю представників:
від позивача: Патлачук Є.В. – представник;
від відповідача (в режимі відеоконференції): Олексін С.С. – представник

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гео-Надра-Інвест" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про розірвання договору.
Хід розгляду справи.
Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито загальне позовне провадження (суддя Рим Т.Я.).
Згідно з розпорядженням керівника апарату суду №362 від 23.12.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 914/3696/25 та визначено суддю Никон О.З. для подальшого її розгляду.
Ухвалою суду від 23.12.2025 справу прийнято до розгляду у новому складі суду.
Ухвалою суду від 04.03.2026 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 22.06.2026 призначено судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення на 01.07.2026.
Обставини справи. 
09 серпня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гео-Надра-Інвест» (надалі - позивач) та Приватне акціонерне товариство “Національна енергетична компанія “Укренерго” (надалі - відповідач) уклали договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності (Ідентифікатор договору - 2732-07015), відповідно до пункту 1.1 якого позивач зобов`язався надавати допоміжні послуги з регулювання частоти та активної потужності (надалі - ДП) у частині забезпечення одного або більше резервів: резервів підтримки частоти (первинне регулювання), резервів відновлення частоти (вторинне регулювання) і резервів заміщення (третинне регулювання), відповідно до умов цього договору в обсязі та в періоді, визначених за результатами аукціонів на ДП та/або спеціальних аукціонів на ДП, а відповідач зобов`язався здійснювати оплату за надані ДП відповідно до умов цього Договору та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (надалі – Правила ринку). 
Укладенню зазначеного договору передувало укладення сторонами договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому від 06.08.2024 (Ідентифікатор договору 2732-18015).
Пунктом 3.4.2 договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому від 06.08.2024 передбачені обов`язки позивача, які підлягають виконанню після проведення спеціального аукціону на допоміжні послуги та протягом дії договору.
Позивач ствердив, що виконав усі взяті зобов`язання, зокрема, уклав договір про участь у балансуючому ринку, а також проінвестував будівництво та ввів в експлуатацію генеруючі потужності, а саме – газопоршневу електростанцію загальною потужністю 4 МВт, та додатково, з метою забезпечення надання допоміжних послуг, придбав установки зберігання енергії (УЗЕ) потужністю 215 кВт·год загальною вартістю 90,4 тис. доларів США для набору потужності протягом перших 30 секунд після отримання уставки.
Доводив, що для правильної кваліфікації правовідносин, що склались між сторонами, та повного з`ясування усіх обставин справи, зокрема щодо укладення, виконання, обсягу прав та обов`язків сторін, договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому від 06.08.2024, договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 09.08.2024, та договір про участь у балансуючому ринку від 09.09.2025 слід оцінювати та аналізувати у нерозривній єдності один з одним.
З метою надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності позивач протягом жовтня 2025 року згенерував 1 629 240, 411 МВт електричної енергії, яка підлягала оплаті відповідачем. 
Ствердив, що при наданні допоміжних послуг спалюються значні об`єми природного газу для виробництва електричної енергії, сплачуються небаланси на ринку природнього газу через непрогнозовані надходження уставок на завантаження ГПУ “Бистриця”, а за жовтень 2025 року додаткові небаланси склали 51,5 тис. м3 природного газу, що становить 1,08 млн грн з ПДВ. 
Водночас зазначив, що відповідач не провів оплати на суму 17 929 606, 08 грн, що ставить під загрозу подальшу господарську діяльність позивача та може призвести до банкрутства. 
Позивач також ствердив, що внаслідок несплати вартості згенерованої електричної енергії відповідач порушує право позивача на отримання відповідних коштів. 
При цьому, звернув увагу, що умови щодо ціни, загальної вартості договору та порядку розрахунків є істотними умовами договору, тому з посиланням на положення ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, просив позов задоволити.
Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо наявності підстав для задоволення позовних вимоги, враховуючи таке.
НЕК “Укренерго” є оператором системи передачі, тобто юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Відповідач звернув увагу, що договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності та договір про участь в балансуючому ринку є принципово різними договорами та прямо не пов`язані між собою.
Відповідно до пункту 1.1.4 Правил ринку, ППБ – це постачальник послуг з балансування, а ОСП – оператор системи передачі.
Так, договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності за своїм предметом є зобов`язанням з надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у частині забезпечення одного або більше резервів.
Натомість договір про участь в балансуючому ринку за своїм предметом є зобов`язанням з надання ППБ балансуючої електричної енергії на завантаження або розвантаження для здійснення ОСП балансування об`єднаної енергетичної системи України та продажу ОСП балансуючої електричної енергії ППБ або купівлі балансуючої електричної енергії у ППБ та отримання оплати за продану ППБ балансуючої електричної енергії або сплати коштів за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього Договору та Правил ринку.
За міркуваннями відповідача твердження позивача про взаємопов`язаність правочинів через договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності в майбутньому є надуманим, оскільки зазначений договір про надання ДП у майбутньому за своєю правовою природою відповідно до ст.635 ЦК України є попереднім договором та за п.1.3 передбачає укладення договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності.
Відповідно до п.11.1. договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому від 06.08.2024, договір діє до включення потенційної одиниці надання ДП ППД до Реєстру ПДП як одиниці надання ДП. Останнє підтверджено укладенням сторонами договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 06.08.2024.
Згідно з положеннями пункту 12.2. зазначеного договору, у випадку укладення договору з учасником спеціальних аукціонів на ДП договір є чинним до 31 грудня останнього року надання ДП, визначеного за результатами спеціальних аукціонів та зазначеного в додатку до договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому “Результат спеціального аукціону на ДП”. 
Відповідно до додатку (Результат спеціального аукціону на ДП) до Договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому від 06.08.2024, день завершення надання ДП - 30.09.2030, тобто договір діє до 31.12.2030.
Таким чином ствердив, що попередній договір з моменту укладення основного договору втратив чинність, окрім фінансового забезпечення визначеного пунктом 11.1 й не впливає на правову кваліфікацію правовідносин за основним договором. Натомість організаційно-правові заходи, зокрема заходи, визначені пунктом 3.4. попереднього договору – були заходами спрямованими на набуття стороною спору статусу учасника ринку без якого здійснення діяльності на ринку є неможливим.
За твердженням відповідача, позивач добровільно взяв участь в аукціоні, уклав попередній, а згодом і основний договір, розірвання якого є предметом спору.
Тому, на думку відповідача, для забезпечення правової можливості розірвання судом договору, позивач має навести аргументи на підтвердження істотного порушення умов власне того договору про розірвання якого він звернувся, а порушення умов іншого договору, укладеного сторонами, не може бути підставою розірвання договору, істотне порушення якого не доведено.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
Предметом позовних вимог є розірвання укладеного сторонами договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 09.08.2024.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного Рішення Конституційного Суду України.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у майбутньому від 06.08.2024, договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 09.08.2024 та договір про участь у балансуючому ринку від 09.09.2025, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. 
При поданні позову позивач підставою розірвання спірного договору зазначив наявність заборгованості на суму 17 929 606, 08 грн, яка утворилась за договором про участь у балансуючому ринку від 09.09.2025 та не сплачена відповідачем, чим порушується право позивача на отримання відповідних коштів. При цьому, позивач зазначив, що умови щодо ціни, загальної вартості договору та порядку розрахунків є істотними умовами договору. 
Позивач вважає, що його права та законні інтереси порушені внаслідок наявності заборгованості за іншим договором. Тому підставою для розірвання спірного договору зазначив частину 2 статті 651 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладання договору.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору". Тобто критерієм істотності порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, зокрема і збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Головна ідея, на якій базується правило частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, полягає в тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для правомірного застосування такого крайнього заходу як розірвання договору або його зміна у судовому порядку. Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних із укладанням та виконанням договору. Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного стороною порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Сторона, яка порушує питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке спричиняє для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
Як встановлено судом позивач не направляв відповідачу претензій щодо необхідності сплати боргу та не подавав позов до суду про примусове стягнення заборгованості, а відповідач не відмовлявся від наявності не сплаченої суми за жовтень 2025 року за договором про участь у балансуючому ринку.
Крім того, суд враховує, що заборгованість відповідача за договором, який він просив розірвати – відсутня. 
Щодо доводів позивача про єдність зазначених договорів один з одним, суд зазначає про таке.
Договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності передбачений п.3.18. Правил ринку затверджених Постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018, а Договір про участь в балансуючому ринку - п.4.2. Правил ринку.
Договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності за своїм предметом є зобов`язанням з надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у частині забезпечення одного або більше резервів: резервів підтримки частоти (первинне регулювання), резервів відновлення частоти (вторинне регулювання) і резервів заміщення (третинне регулювання), відповідно до умов цього договору в обсязі та періоді, визначених за результатами аукціонів на допоміжні послуги та/або спеціальних аукціонів на допоміжні послуги, а оператор системи передачі зобов`язується здійснювати оплату за надані допоміжні послуги відповідно до умов цього договору та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 307 від 14.03.2018 (пункт 1.2 Додатку 3 до Правил ринку)
Договір про участь у балансуючому ринку за своїм предметом є зобов`язанням з надання постачальником послуг балансування балансуючої електричної енергії на завантаження або розвантаження для здійснення оператором системи передачі балансування Об`єднаної енергетичної системи України та продажу оператором системи передачі балансуючої електричної енергії постачальнику послуг балансування або купівлі балансуючої електричної енергії у постачальника послуг балансування та отримання оплати за продану постачальником послуг балансування балансуючу електричну енергію або сплати коштів за куплену балансуючу електричну енергію у постачальника послуг балансування відповідно до умов цього Договору та Правил ринку.
Враховуючи викладене, договір про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності та договір про участь в балансуючому ринку є різними договорами та прямо не пов`язані між собою.
Матеріали справи не містять, а позивач не довів належними і допустимими доказами істотного порушення відповідачем умов договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 09.08.2024 та ступеня позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, що свідчить про недоведеність істотності порушення умов договору як підстави його розірвання згідно із частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України.
Тому відсутні підстави для розірвання укладеного сторонами договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 09.08.2024 з підстав істотного порушення відповідачем його умов, а також неможливості застосування заборгованості за іншим правочином як істотного порушення спірного договору.
З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Щодо судових витрат збору.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О.З.