КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 754/13537/25
номер провадження: 22-ц/824/5607/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року у складі судді Галась І.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , який є інвалідом з дитинства І групи А підгрупи безстроково, страждає на тяжкий психічний розлад - дитячий аутизм.
Вказувала, що згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_1 розірвано 29 квітня 2010 року.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у справі №754/17089/23 ОСОБА_3 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, опікунами призначено сторін цього спору.
Зазначала, що син ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Згідно з актом обстеження умов проживання від 09 квітня 2024 року ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
У заяві від 25 березня 2025 року до Управління соціальної та ветеранської політики Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 вказала, що вихованець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з постійними погрозами та забороною другого опікуна ОСОБА_1 перебувати в Святошинському дитячому будинку-інтернаті, її син знаходиться постійно під її наглядом та на повному забезпеченні і домашньому утриманні з 26 грудня 2024 року по 25 березня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з листом Святошинського дитячого будинку - інтернату від 19 березня 2025 року №051/027 - 136 на адвокатський запит, ОСОБА_4 в силу своєї хвороби (діагноз встановлено відповідними медичними закладами), як особа з тяжкою розумовою відсталістю не може знаходитись в інтернаті, в силу відсутності можливості як медичного супроводження так і умов, що забезпечують безпеку вихованцям та персоналу інтернату, так як ОСОБА_4 з його розладами особистості з антисоціальною, агресивною, аутоагресивною та руйнівною поведінкою має протипоказання для знаходження в інтернаті, що передбачено абзацом другим пункту 4.2 Положення про Святошинський дитячий будинок-інтернат.
Вказувала, що з 27 грудня 2024 року ОСОБА_5 , після перебування в КНП «Психіатрія», забрав батько ОСОБА_1 , про що була написана його заява (з 27 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року). В телефонному режимі ОСОБА_2 повідомила адміністрацію, що батько забрав ОСОБА_5 з інтернату і привіз його на квартиру матері, де і перебуває ОСОБА_5 по теперішній час.
Таким чином ОСОБА_3 у зв`язку з погіршенням здоров`я не може перебувати у Святошинському дитячому будинку - інтернаті, оскільки не відповідає профілю закладу, а тому з грудня 2024 року проживає із позивачкою.
Звертала увагу, що відповідач не допомагає їй в утриманні непрацездатного повнолітнього сина ОСОБА_3 , проживає окремо.
Крім цього, з відповіді Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100/06-4036 від 11 червня 2025 року вбачається, що відповідач отримує державну соціальну допомогу на недієздатного сина ОСОБА_3 .
Вказувала, що відповідач ОСОБА_1 вказану допомогу не витрачає на сина ОСОБА_3 , який знаходиться на її повному утриманні, та у зв`язку із необхідністю догляду за сином, вона не має можливості працювати. Позивачка купляє сину їжу, одяг, речі, ліки тощо. Окрім цього позивачка виховує і утримує іншу дитину - дочку.
На неодноразові прохання позивачки перераховувати державну соціальну допомогу на утримання недієздатного сина ОСОБА_3 або купляти йому ліки, одяг, їжу, відповідач відмовляється.
Зазначала, що проживання непрацездатного ОСОБА_3 разом із нею визнається відповідачем. 03 червня 2025 року відповідач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкод у виконанні обов`язків батька та опікуна, в якій вказав, що ОСОБА_3 на даний час проживає разом з мамою ОСОБА_2 .
Також вказувала, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої обов`язки як опікуна ОСОБА_3 , діє не в його інтересах. Згідно з повідомленням Святошинського дитячого будинку - інтернату стан здоров`я ОСОБА_4 не покращувався і працівниками ТМО «Психіатрія» констатувалось погіршення стану його здоров`я від помірної розумової відсталості психопатоподібного синдрому; помірної розумової відсталості ступеню вираженої імбецильності до важкої розумової відсталості (на грані глибокої) зі значним порушеннями поведінки (з 04 жовтня 2021 року). На сьогодні, як і протягом останніх трьох років ОСОБА_4 підлягає переведенню до відповідного закладу, що гарантуватиме йому відповідні умови життя у зв`язку із неможливістю перебування ОСОБА_4 в Святошинському дитячому будинку - інтернаті, оскільки у відповідності до абзацу другого пункту 4.2. Положення про Святошинський дитячий будинок-інтернат розлади особистості з антисоціальною, агресивною, аутоагресивною поведінкою та епізодами руйнівної поведінки є протипоказаннями для перебування в Інтернаті.
Окрім цього зазначала, що ОСОБА_3 потребує спеціальних умов життя та перебування, утримання та догляду, і вказані спецзаклади існують і готові прийняти його до себе. ОСОБА_2 були вжиті всі необхідні заходи задля виконання обов`язків опікуна, що спрямовані на переведення ОСОБА_4 до профільного закладу, що спеціалізується на утриманні аналогічних пацієнтів.
Разом з тим, за повідомленням Департаменту соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради для переведення ОСОБА_3 необхідна згода на переведення обох опікунів.
Департамент соціальної та ветеранської політики виконавчого органу Київської міської ради в листі запропонував Святошинському дитячому будинку - інтернату звернутись до ОСОБА_1 з метою надання останнім згоди на переведення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закладу іншого профілю. У випадку відсутності реагування з боку ОСОБА_1 запропоновано звернутись до органу опіки та піклування.
Вказувала, що нею надіслано відповідачу лист від 10 липня 2025 року, в якому запропоновано з`явитись до Святошинського дитячого будинку - інтернату з метою вчинення дій, необхідних для переведення ОСОБА_3 до закладу іншого профілю. ОСОБА_1 надав відповідь, в якій не вказав чи надасть він згоду на переведення ОСОБА_3 до закладу іншого профілю.
Також схожий за змістом лист нею надіслано повторно 16 липня 2025 року, оскільки ОСОБА_1 так і не з`явився до Святошинського дитячого будинку - інтернату. Окрім цього, 16 липня 2025 року направлено лист на адресу Святошинського дитячого будинку - інтернату, яким запропоновано звернутись до ОСОБА_1 із пропозицією про надання ним згоди на переведення ОСОБА_3 до закладу іншого профілю, який відповідає діагнозу останнього, з метою збереження його життя та здоров`я. Разом з тим, ОСОБА_1 ухиляється від свого обов`язку забезпечити життя та здоров`я ОСОБА_3 , як його опікуна, оскільки не дає згоду на його переведення в заклад іншого профілю, який відповідає діагнозу ОСОБА_3 
30 липня 2025 року на адресу служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації направлено лист про вжиття необхідних заходів з метою виконання ОСОБА_1 опікунських прав, який отримано згідно з трекінгом 04 серпня 2025 року. Проте Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не вжила необхідних заходів.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки із усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 19 серпня 2025 року і на весь період інвалідності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у оскаржуваному рішенні суду відсутнє будь-яке посилання на пояснення відповідача, доводи та надані докази, що свідчить про неповне та необґрунтоване з`ясування обставин справи. Суд не дав належної оцінки матеріалам справи і не обґрунтував чому ці відомості були залишені поза увагою. Зокрема, суд хибно витлумачив пояснення відповідача щодо отриманої Державної соціальної допомоги для осіб з інвалідністю з дитинства, виправдовуючи таке рішення припущенням, нібито відповідач здійснює накопичення зазначених виплат. Таке твердження не відповідає дійсності та суперечить характеру і призначенню зазначеної допомоги.
Вказує, що син ОСОБА_3 потребує проведення надскладних та дороговартісних оперативних втручань з протезування та імплантації. Усі витрати на медичне забезпечення, лікування та реабілітацію сина покладені виключно на відповідача, саме він здійснював і продовжує здійснювати оплату лікування за власний рахунок. При цьому від позивачки він не отримував ні матеріальної, ні моральної підтримки, що має суттєве значення для оцінки його фінансових можливостей та поведінки у спірних правовідносинах.
Зазначає, що наприкінці 2023 року йому стало відомо про спеціалізований медичний стоматологічний центр «Есте Лайн», який має відповідну кваліфікацію та практичний досвід у виконанні надскладних операцій для пацієнтів із тяжкими формами захворювань. З огляду на складність стану здоров`я сина та потребу у втручанні тільки під загальним наркозом, він був змушений звернутися до вказаного центру і оплатити необхідні медичні послуги, що підтверджується копією звернення до «Есте Лайн» від 15 вересня 2025 року, копією відповіді від клініки «Есте Лайн» від 15 вересня 2025 року, копією довідки від 06 листопада 2025 року про сплату за лікування ОСОБА_3 його батьком ОСОБА_1 . 
Вважає, що дані обставини мають значення для справи, оскільки пояснюють реальне призначення та джерела його витрат, спростовують твердження про накопичення ним державної соціальної допомоги та впливають на оцінку його платоспроможності й поведінки. З метою забезпечення лікування відповідач щомісяця, одразу після отримання пенсії, перераховував на рахунок клініки кошти в розмірі 10 000 грн 00 коп., що становило приблизно 50% його місячного доходу. Станом на 06 листопада 2025 року загальна сума внесених них коштів вже склала 100 000 грн 00 коп. Тому твердження суду першої інстанції про накопичення державної соціальної допомоги є хибним, зазначені кошти є саме передплатою за лікування, а не заощадженням чи накопиченням.
Крім того вказує, що у матеріалах справи міститься відповідь Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 червня 2025 року №100/06-4036, надана представником позивачки, у якій зазначено, що він отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю у розмірі 8 044 грн 70 коп. Вважає, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки фактичний розмір державної соціальної допомоги, яку він отримує як законний представник дитини з інвалідністю, становить 2 011 грн 17 коп., що підтверджується довідкою про отримання (неотримання) допомоги, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві від 05 грудня 2025 року №2600-0206-8/210531.
Зазначає, що у судовому засіданні позивачка заявила, що не працює та не має можливості працевлаштуватися, не отримує заробітної плати, однак ці відомості не відповідають дійсності, так як вона перебуває у трудових відносинах та отримує заробітну плату з державного бюджету як службовець Центральної бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України. Клопотання відповідача від 04 листопада 2025 року про витребування офіційних підтверджень її зайнятості та доходів суд безпідставно не задовольнив.
Позивачка ОСОБА_2 та третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства І групи А, є непрацездатним, проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги, а відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у його утриманні. Суд зазначив, що доказів неможливості ОСОБА_1 сплачувати аліменти матеріали справи не містять, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з такого.
Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За змістом положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що вони є батьками повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області 14 серпня 2001 року серії НОМЕР_1 .
Установлено, що ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, 1 А групи безстроково відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0993888.
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 розірвано.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 у справі № 754/17089/23 ОСОБА_3 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, опікунами призначено його батька ОСОБА_1 та його матір 
ОСОБА_2 відповіді Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100/06-4036 від 11 червня 2025 року вбачається, що відповідач отримує державну соціальну допомогу на недієздатного сина (інваліда з дитинства) у розмірі 8 044 грн 70 коп.
У суді першої інстанції в судовому засіданні представником позивачки наголошувалось на тому, що ОСОБА_1 цю допомогу не витрачає на сина ОСОБА_3 , він знаходиться на повному утриманні позивачки, яка у зв`язку із необхідністю догляду за сином не має можливості працювати. Позивачка купляє сину їжу, одяг, речі, ліки.
Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Тобто вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.
Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.
Відповідно до ст.201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).
Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» визначено, що Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав.
Матеріалами справи належним чином підтверджено та сторонами фактично не заперечується, що повнолітній син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І групи А з дитинства, визнаний недієздатним, потребує постійного стороннього догляду та проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 . 
З огляду на стан здоров`я ОСОБА_3 та його об`єктивну нездатність самостійно забезпечувати свої життєві потреби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у нього статусу повнолітньої непрацездатної особи, яка потребує матеріальної допомоги.
Установлено, що державна соціальна допомога, призначена у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_3 , отримується його батьком ОСОБА_1 , як законним представником/опікуном повнолітнього недієздатного сина. Згідно з відповіддю Управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 червня 2025 року №100/06-4036, розмір такої допомоги зазначено як 8 044 грн 70 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Системний аналіз ч.1 ст.182 СК України вказує на те, що такі обставини як стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, є визначальними для встановлення та врахування судом при визначенні розміру аліментів.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін, які відносяться до основних засад цивільного судочинства (ч.3 ст.2 ЦПК України).
Частина 2 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. 
З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти заявленого позивачкою розміру аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції пояснював, що не ухиляється від участі в утриманні повнолітнього непрацездатного сина, а навпаки, самостійно несе істотні витрати, пов`язані із забезпеченням його лікування, медичного супроводу та побутових потреб.
Зокрема, відповідач зазначав, що ОСОБА_3 потребує проведення складного та дороговартісного стоматологічного лікування, пов`язаного з протезуванням та імплантацією, яке з огляду на стан здоров`я сина може проводитися лише під загальним наркозом. 
ОСОБА_1 наголошував загальна орієнтовна вартість такого лікування становить близько 200 000 грн, а клініка розпочинає лікування лише за умови повної оплати або внесення передплати. 
На підтвердження цих обставин відповідач посилався на те, що суду першої інстанції були надані: копія його звернення до медичного центру «ЕСТЕ ЛАЙН» від 15 вересня 2025 року; копія офіційної відповіді клініки «ЕСТЕ ЛАЙН» від 15 вересня 2025 року; копія довідки від 06 листопада 2025 року про сплату за лікування пацієнта ОСОБА_3 його батьком ОСОБА_1 у сумі 90 000 грн 00 коп., а загальна сума лікування становить 188 472 грн 00 коп. (а.с.98-100). 
Також відповідач посилався на те, що фактично бере участь у забезпеченні сина необхідними речами, одягом, взуттям, засобами особистої гігієни та іншими побутовими речами.
Ці твердження відповідача про його активну участь утриманні повнолітнього непрацездатного сина позивачкою ОСОБА_2 належним чином не спростовані. 
З урахуванням установлених у справі обставин, характеру спірних правовідносин, стану здоров`я повнолітнього непрацездатного сина сторін, його потреби у постійному сторонньому догляді та матеріальній допомозі, а також беручи до уваги надані відповідачем докази щодо його фактичної участі у забезпеченні лікування та побутових потреб непрацездатного сина, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у частці 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача не повною мірою відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності.
При визначенні належного розміру аліментів колегія суддів враховує, що обов`язок з утримання повнолітнього непрацездатного сина покладається на обох батьків, а тому розмір такого утримання має визначатися з урахуванням не лише потреб ОСОБА_3 , але й матеріального становища кожного з батьків, фактичної участі відповідача у витратах на лікування сина, а також необхідності збереження справедливого балансу між інтересами непрацездатної особи та платника аліментів.
За таких обставин, беручи до уваги принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, положення ст.ст. 182, 198, 200 СК України, а також засади розумності, добросовісності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, зменшивши їх із 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно.
Визначений у такому розмірі обов`язок зі сплати аліментів, на переконання колегії суддів, відповідатиме фактичним обставинам справи, не порушуватиме права повнолітнього непрацездатного сина сторін на належне матеріальне забезпечення, водночас ураховуватиме матеріальне становище відповідача та його доведену участь у витратах, пов`язаних із лікуванням і забезпеченням потреб ОСОБА_3 .
У той же час доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у справі №754/17089/23 опікунами ОСОБА_3 визначено обох батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не спростовують наявності підстав для стягнення аліментів та не мають вирішального значення для правильного вирішення цього спору, оскільки предметом розгляду у цій справі є не порядок здійснення сторонами опікунських повноважень, а виконання батьками обов`язку з утримання повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги. Сам по собі факт призначення обох батьків опікунами не свідчить про однаковий обсяг їх фактичної участі у щоденному догляді та матеріальному забезпеченні сина.
Юридично значущим у цій справі є те, що ОСОБА_3 фактично проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , перебуває під її постійним наглядом та за станом здоров`я потребує стороннього догляду і матеріального забезпечення. Тому посилання відповідача на наявність у нього статусу опікуна не звільняє його від обов`язку брати участь в утриманні повнолітнього непрацездатного сина та не є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру аліментів підлягає зміні на підставі ст.376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року в частині визначення розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити, зменшивши розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього непрацездатного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини із усіх видів заробітку (доходів) щомісячно.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 травня 2026 року. 

Головуючий

Судді: