ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 489/7086/24
провадження № 61-10799св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Міністерство оборони України,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Морозовим Вадимом Юрійовичем, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2025 року у складі колегії суддів: Лівінського І. В., Кушнірової Т. Б., Царюк Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з липня 2019 року до 03 серпня 2024 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , разом вели спільне господарство, мали один бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 загинув під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України внаслідок отриманих травм.
Після загибелі ОСОБА_4 у неї виникла необхідність набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, оскільки такий статус надасть їй право отримати компенсацію у вигляді одноразової допомоги. 
При зверненні до уповноважених органів з метою отримання такої допомоги, ОСОБА_1 було роз`яснено, що на теперішній час вона не має права на її отримання, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_4 не був зареєстрований у відповідному органі Державної реєстрації актів цивільного стану та вона може набути такого права на підставі рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2019 року до серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2025 року у складі судді Микульшиної Г. А. в задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції відмовив у позові через неналежний суб`єктний склад учасників справи. Зокрема, суд зазначив, що позивач не залучила до участі у справі сина ОСОБА_4 - неповнолітнього ОСОБА_5 (його законного представника), вважав, що без залучення всіх належних відповідачів такі позовні вимоги не можуть бути вирішені.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої її представником Морозовим В. Ю., рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Морозов В. Ю. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі..
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що суд не врахував надані докази, що підтверджують факт проживання позивачки з  ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства.
Доводи інших учасників справи
Представник Міністерства оборони України ОСОБА_7 та представник , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 подали відзиви, в яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу № 489/7086/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого.
Матеріали справи № 489/7086/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року справу № 489/7086/24 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 04 січня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Звертаючись із позовною заявою, ОСОБА_1 зазначала, що за вказаною адресою в період із липня 2019 року до 03 серпня 2024 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , із яким вела спільне господарство, мала спільний бюджет, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки.
11 серпня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був призваний на військову службу по мобілізації та, відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер через вибухову травму внаслідок військових дій.
04 серпня 2024 року військова частина НОМЕР_1 було направила сповіщення № 297, адресоване начальнику ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно якого висловлено прохання сповістити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які проживають на АДРЕСА_3 , та ОСОБА_1 , яка проживає на АДРЕСА_2 , про те, що їх син та цивільний чоловік солдат ОСОБА_4 , призваний на військову службу по мобілізації, відданий Військовій присязі на вірність Українському народові, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000,00 грн, яка виплачується сім`ям загиблих військовослужбовців та розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Міністерства оборони України, проте у виплаті цієї допомоги їй було відмовлено.
Суди також установили, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_5 , батьком якого є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_6 . Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 травня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрований 15 серпня 2009 року.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , батьки загиблого ОСОБА_4 , мати їх онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , також звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_9 в інтересах неповнолітнього сина з метою отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження оскаржуваного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України. 
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Предметом спору у даній справі є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту про перебування на утриманні загиблого ОСОБА_4 , із метою отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На виконання вимог процесуального права, позивачка, визначаючи суб`єктний склад учасників, відповідачами у справі зазначила батьків загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Суди встановили, що заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є сином загиблого ОСОБА_4 , і який має бути залучений співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення.
Питання про залучення належного співвідповідача судом не вирішувалося, оскільки таке клопотання позивачка не заявляла.
Висновки по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені судами за належного суб`єктного складу її учасників.
Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, ухвалив судове рішення про відмову у позові через неналежний суб`єктний склад учасників справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (законного представника неповнолітнього), слід вважати належним співвідповідачем за заявленими позивачем вимогами. Отже пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивачку права звернутися до суду з позовом із формуванням належного складу відповідачів за захистом порушених прав.
Апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші наведені у касаційній скарзі аргументи фактично зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судовеі рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 419, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Морозовим Вадимом Юрійовичем, залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 21 липня 2025 року, якою залишено без змін рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2025 року, залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді: 	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов