_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9280/26
Провадження № 2-о/947/181/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Куриленко О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Петрової А.М.,
заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю,
ВСТАНОВИВ :

02 березня 2026 року представник заявниці ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувсь до суду з заявою, в якій просить: встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування заяви зазначає, що з 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали разом однією сім`єю, вели спільне домашнє господарство, побут та спільний сімейний бюджет. Стверджує, що ОСОБА_1  та ОСОБА_3  жили дружно, піклувались один про одного, ОСОБА_1  завжди готувала на сім`ю різноманітні страви, а ОСОБА_4 займався чоловічою роботою, не офіційно працював майстром на СТО, та допомагав по дому. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 завжди робили усе сумісно, у взаєморозумінні та взаємоповазі один до одного, завжди працювали, за рахунок чого формували спільний сімейний бюджет, яким також користувались спільно, завжди раціонально розпоряджалися спільним бюджетом, відкладали кошти на значні покупки та витрати. За ці кошти купували продукти харчування, одяг, речі першої необхідності, необхідне приладдя для дому та господарства, завжди радились та поважали думку один одного, тому родину часто бачили в магазині, на подвір`ї будинку разом. Також, спільними зусиллями та коштами, разом робили ремонт у домі, разом обирали необхідні матеріали та розподіляли обов`язки. ОСОБА_1 , разом із чоловіком ОСОБА_3 , багато часу приділяли спільним заняттям – як виконанню домашніх обов`язків, так і культурному дозвіллю. Також, часто виходили на сумісні прогулянки, до Театру, інших вистав та фестивалів, залюбки відвідували такі заходи. У теплу погоду любили їздити до моря, на рибалку та просто на відпочинок. Також, завжди були раді вітати гостей у своєму домі, до них часто навідувалась друзі та сусіди, з якими були гарні стосунки на протязі всього часу проживання.
Зазначає, що з 01.12.2025 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ. Проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що 23.02.2026 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця, видане ІНФОРМАЦІЯ_4 , із зазначенням, що її цивільний чоловік – механік-водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Метою встановлення зазначеного факту є підтвердження соціального статусу для призначення виплат та грошової допомоги сім`ї військовослужбовця і виникнення в ОСОБА_1 певних цивільних прав та обов`язків.
Ухвалою судді від 03.03.2026 року відкрито окреме провадження по цивільній справі та призначено судове засідання на 08.04.2026 року о 14 год. 00 хв.
За клопотанням представника заявника, для виклику свідків, судове засідання, призначене на 08.04.2026 року о 14 год. 00 хв. було відкладено до 06.05.2026 року до 14.00 год.
06.05.2026 року через систему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи – Міністерства оборони України надійшли пояснення, в яких представник просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Заявник –  ОСОБА_1 та її представник – ОСОБА_2  у судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити.
Представник заінтересованих осіб – Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_6  у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
На підставі вимог, передбачених ч.ч. 9, 10 ст. 14 ЦПК України, п. 122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, п. 1 розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, в редакціях чинних на час вчинення процесуальної дії, зважаючи на те, що матеріали вказаної справи створені в паперовій та електронній формі, з метою процесуальної економії суд дійшов висновку про можливість розгляду (формування та зберігання) судової справи в змішаній (паперовій та електронній) формі.
Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи (в паперовому та електронному вигляді), оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин
Так, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).
Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.
Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.
Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.
Той факт, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 та свідоцтво про його смерть було видане заявнику ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про те, що особи проживали однією сім`єю.
Також заявник посилається на ту обставину, що факт спільного проживання підтверджується актом від 12.02.2026, складеним в присутності свідків. 
Зазначений акт судом оцінюється критично, ні зміст акту, ні відомості, які в ньому містяться, не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Даний документ не містить відомостей, які входять до предмету доказування у даній справі. Крім того, в Акті зазначено, що ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року, однак не указано по який період.
Також суд звертає увагу, що згідно Довідки про склад сім`ї від 13.12.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 (уповноважений власник) дата реєстрації: 22.03.1995 року та ОСОБА_3 (цивільний чоловік) з 1995 року без реєстрації.
Таким чином, Акт проживання осіб без реєстрації від 12.02.2026 року засвідчує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю з 2003 року, а Довідка про склад сім`ї від 13.12.2025 року, - з 1995 року. В той же час, у судовому засіданні заявник пояснила, що вони познайомилися лише в 2002 році, працюючи на одному підприємстві. У поданій до суду заяві про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю заявниця також зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю з 1995 року. Суд звертає увагу, що у 1995 році заявниці було 17 років, а ОСОБА_3 – 16 років, тобто вони були неповнолітніми. Таким чином, надані заявником документи та особисті пояснення є суперечливими та не дають можливість встановити час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Будь-яких інших доказів спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ведення господарства, спільного бюджету тощо матеріали справи не містять.
Згідно Постанови Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-й факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. 
Як встановлено дослідженими в справі доказами заявник – ОСОБА_1 з 22.03.1995 року має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33).
Згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру від 03.03.2026 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 33 зворот).
Відмовляючи у задоволенні даної заяви, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебували в інших зареєстрованих шлюбах, а з клопотаннями про витребування доказів заявник та її представник до суду не звертався. 
До військового квитка, виданого на ім`я ОСОБА_3 не внесено відомостей про його сімейний стан чи осіб, з якими він проживає (а.с. 25 зворот).
Допитані у судовому засіданні свідки – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали однотипні пояснення, що бачили ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , коли вони разом гуляли з собакою, поверталися з базару, робили спільні покупки, робили ремонт у квартирі.
У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки показання свідків не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Так, у Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18), зазначено, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Апеляційний суд вказував, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. 
Згідно Постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Згідно Постанов Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641 св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18) сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
Вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки показання свідків не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Суд критично оцінює надані заявницею фотографії, оскільки неможливо ідентифікувати осіб, що на них зображені. Фотографії не містять зазначення хто саме на них зображений та час, коли вони були здійснені.
Заявницею надано Договір-замовлення на надання ритуальних послуг від 15.02.2026 року, довідку на одержання та під ховання праху, договір-замовлення на організацію та проведення поховання, рахунок-фактуру №15/02-006 від 15.02.2026 року.
Суд звертає увагу, що згідно Постанови Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) наявність лише документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця, не є доказом перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах.
Враховуючи встановлені судом обставини та положення норм законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що заявниця не довела обґрунтованості заявлених вимог належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю.
Керуючись ст.ст.76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

Заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя        О. М. Куриленко