ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/790/24 (907/941/25)	

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя Желік М.Б. 
судді Орищин Г.В.
Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “ВСТ Банк” від 16.02.2026 (вх. №01-05/439/26 від 17.02.2026) 
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026 (суддя Ремецькі О.Ф., повну ухвалу складено 05.02.2026), постановлену за результатами розгляду заяви ТОВ “ЖУРАВКА” про вжиття заходів забезпечення позову (вх. №02.3.1-02/8121/25 від 18.09.2025) 
у справі №907/790/24 (907/941/25) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЖУРАВКА”, с. Журавка, Варвинського району, Чернігівської області 
до Товариство з обмеженою відповідальністю “Роменський завод продтоварів”, м. Берегове
та до Товариство з обмеженою відповідальністю “Кондитерська система”, м. Дніпро
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 – АТ “ВСТ БАНК”, м. Дніпро
про визнання недійсним договорів та витребування майна
у межах справи №907/790/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “ЖУРАВКА”, с. Журавка, Варвинського району, Чернігівської області (ідентифікаційний код: 31676353) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Роменський завод продтоварів”, м. Берегове, Закарпатської області (ідентифікаційний код: 42295910)
про банкрутство

за участю представників: 
від скаржника (третьої особи): адвокат Іванчук В.Я. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від позивача: адвокат Чумаченко А.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від відповідачів: не з`явилися;

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026 у справі №907/790/24(907/941/25) заяву ТзОВ «Журавка» про забезпечення позову задоволено, вжито заходи забезпечення позову у справі №907/790/24(907/941/25), заборонено ТзОВ «Кондитерська система» відчужувати таке майно:
- виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, а саме: складське приміщення №1 з прибудовою літ. А, а, площею 74,7 кв.м.; складське приміщення №2 літ Г, площею 214,1 кв.м.; складське приміщення №3 літ. Д, площею 130,2 кв.м.; складське приміщення №4 літ. Ж, ж1, ж2, площею 247,0 кв.м.; складське приміщення №5 літ. З, площею 608,0 кв.м., складське приміщення №7 з прибудовою літ. Л, л1, площею 231,3 кв.м., складське приміщення №6 літ. М, площею 97,3 кв.м.; складське приміщення літ Ф, площею 368,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Сумська область, Роменський район, м. Ромни, вул. Гоголя, 15-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2308338959107);
- земельну ділянку: кадастровий номер 5910700000:01:004:0226, площа 0,68 га, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переборної, машинобудівної та іншої промисловості, що знаходиться за адресою Сумська область, Роменський район, м. Ромни, вул. Гоголя, земельна ділянка №15-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 313438959107).
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026 у справі №907/790/24(907/941/25), відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «Журавка» про вжиття заходів забезпечення позову у справі, судові витрати покласти на ТзОВ «Журавка».
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк на подання відзиву до 27.03.2026, призначено розгляд справи на 01.04.2026.
25.03.2026 ТзОВ «Журавка» подало відзив (вх.№01-04/2498/26), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
26.03.2026 арбітражний керуючий Терещенко О.В. подав відзив (вх.№01-04/2550/26 від 27.03.2026), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити оскаржувану ухвалу без змін.
01.04.2026 арбітражний керуючий Терещенко О.В. (ліквідатор ТзОВ «Роменський завод продтоварів») подав клопотання (вх.№01-04/2682/26) про розгляд справи без його участі.
01.04.2026, у зв`язку із оголошеним сигналом «повітряної тривоги» по всій території України, судове засідання не відбулось.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 призначено розгляд справи на 29.04.2026. 
В судовому засіданні 29.04.2026 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «Журавка» про вжиття заходів забезпечення позову у справі.
Представник позивача просив залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідачі явки представників в судове засідання не забезпечили.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників справи, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на таке.

Історія розгляду справи. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа №907/790/24 за заявою ТзОВ «Журавка» про банкрутство ТзОВ «Роменський завод продтоварів», провадження в якій відкрито 16.10.2024. Справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури, повноваження ліквідатора банкрута виконує арбітражний керуючий Терещенко О.В.
20.08.2025 ТзОВ «Журавка» звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ «Роменський завод продтоварів» та до ТзОВ «Кондитерська система» про визнання недійсним договору купівлі-продажу виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 06.10.2022 №2582, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:01:004:0226 від 06.10.2022 №2583 та витребування майна.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювані договори є фраудаторними, оскільки укладені боржником із заінтересованою особою на шкоду інтересам кредитора з метою відчуження майна боржника, яке підлягає включенню до ліквідаційної маси.
Одночасно позивач подав суду заяву вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалами Господарського суду Закарпатської області від 03.09.2025 у справі №907/790/24(907/941/25) позовну заяву ТзОВ «Журавка» залишено без руху, а заяву про забезпечення позову – повернуто заявнику без розгляду.
13.09.2025 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
17.09.2025 позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони ТзОВ «Кондитерські системи» відчужувати нерухоме майно, що було набуте у власність внаслідок укладення оспорюваних правочинів.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.09.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи №907/790/24(907/941/25) здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі та розгляд заяви про забезпечення позову призначено на 21.10.2025.
Розгляд справи та заяви про забезпечення позову неодноразово відкладався з підстав, наведених у відповідних ухвалах суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - Акціонерне товариство «ВСТ БАНК».
Постановляючи оскаржену ухвалу від 28.01.2026 про вжиття заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд, керувався тим, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не є тотожними з позовним вимогам, є адекватними та ефективними, носять тимчасовий характер, не призведуть до порушення майнових прав відповідачів, не вплинуть на їх господарську діяльність та не завдадуть шкоди та збитків іншим учасникам справи, вжиття вказаних заявником заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища та на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Узагальнені доводи апелянта (третьої особи).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, на підтвердження чого апелянт покликається на такі доводи:
- заборона відчуження нерухомого майна прийнята судом безпідставно, адже суд не встановив та не з`ясував чи дійсно ТзОВ «Кондитерська система» має намір здійснити відчуження нерухомого майна, а також не врахував, що заборона відчуження нерухомого майна порушує права банку на пріоритетне задоволення його вимог як іпотекодержателя, який прийняв нерухоме майно в іпотеку за іпотечним договором №ДК2024-0013/И3 від 29.04.2024;
- метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки)), що прямо випливає зі змісту ст. 1 Закону України «Про заставу», ст.ст.1, 3 Закону України «Про іпотеку»;
- заставодавець хоча і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном а заставодержатель у свою чергу, у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання, має право у будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 903/825/18);
- умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача;
- конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17);
- співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії; заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18);
- суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна ТзОВ «Кондитерські системи» є необхідним, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що ТзОВ «Кондитерські системи» має намір чи планує здійснити відчуження спірного майна, окрім того така заборона порушує права банку як іпотекодержателя нерухомого майна на пріоритетне задоволення його вимог як іпотекодержателя за рахунок нерухомого майна;
- ТзОВ «Журавка» у цій справі не заявляло жодних позовних вимог до банку (іпотекодержателя спірного майна), зокрема про визнання кредитного договору чи договорів іпотеки недійсними та застосування наслідків такої недійсності, визнання відсутнім права іпотекодержателя, заборони звернення стягнення на предмет іпотеки та/або інших позовних вимог, які були б безпосередньо пов`язані з передачею спірного нерухомого майна в іпотеку та були спрямовані до позикодавця (іпотекодержателя), а отже суд дійшов необґрунтованого висновку, щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна;
- для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору (аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23);
- предметом заявленого ТзОВ «Журавка» позову не є спір, що виник з правовідносин іпотеки, тому вжитий захід забезпечення позову не співвідноситься із заявленими позивачем вимогами; 
- наявність іпотеки та заборони на нерухоме майно свідчить, що спірне нерухоме майно не може бути відчужене їх власником ТзОВ «Кондитерська система», а отже накладена оскаржуваною ухвалою заборона не має ніякої забезпечувальної дії;
- посилання на потенційну можливість ухилення ТзОВ «Кондитерські системи» від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить такі аргументи на спростування доводів скаржника:
- заборона на відчуження спірного майна, щодо якого вирішується спір в межах справи про банкрутство, не позбавляє права власності ТзОВ «Кондитерська система» та не встановлює заборону використання спірного нерухомого майна;
- через вплив та повноваження ОСОБА_1 , який виступав підписантом, керівником, засновником та кінцевим бенефіціаром обох відповідачів, оскаржувані договори укладені заінтересованими особами, тому, враховуючи безпосередній та прямий зв`язок сторін спірного договору, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про витребування його з володіння відповідача в разі задоволення такого позову;
- відчуження майна за спірними договорами здійснено за цінами, істотно нижчими за ринкові, що підтверджується оцінкою майна та даними з реєстрів щодо вартості забезпечених зобов`язань; 
- запропоновані заявником заходи забезпечення позову в цій справі є адекватними та ефективними, а також носять тимчасовий характер, не завдають шкоди та збитків іншим учасникам справи;
- умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення; 
- перебування спірного майна у власності відповідача створює передумови для можливої подальшої його передачі цією особою у власність іншим особам, а таке відчуження спірного майна до закінчення розгляду позову може призвести до неможливості виконати рішення суду;
- доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо) може бути однією з підстав для застосування заходів забезпечення позову, однак не є обов`язковою підставою для їх застосування (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №910/268/23; від 08.07.2024 у справі № 916/143/24);
- заява про забезпечення позову мотивована тим, що оспорювані правочини суперечать загальним засадам цивільного законодавства та є фраудаторними і укладеними всупереч вимогам ст. 42 КУзПБ; 
- вжиті заходи забезпечення спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна на вчинення дій з можливого його відчуження; при цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують прав іпотекодержателя (такий правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.05.2025 у справі № 466/2651/23);

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор ТзОВ «Роменський завод продтоварів» (відповідача-2, боржника) наводить такі аргументи на спростування доводів апелянта:
- заборона права відчуження спірного майна є ефективним та одночасно співмірним заходом забезпечення позову про визнання недійсними правочинів та повернення майна на користь боржника, оскільки відчуження такого майна на користь іншої особи може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а ліквідатор не зможе захистити або поновити права кредиторів чи сприяти відновленню платоспроможності боржника у справі про банкрутство;
- перебування спірного майна у власності відповідача створює передумови для можливої подальшої його передачі цією особою у власність іншим особам; відчуження спірного майна до закінчення розгляду позову може призвести до неможливості виконати рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити відповідні права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду;
- іпотека забезпечує вимоги конкретного кредитора, а саме банку, тоді як заборона, накладена оскаржуваним судовим рішенням, захищає інтереси кредиторів боржника та гарантує виконання в майбутньому рішення суду в разі задоволення позов.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Відповідно до ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Відповідно до ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, серед іншого, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 08.07.2021 у справі № 910/2010/19).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому учасник справи, що звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Водночас для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору (аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23).
За змістом позовної заяви предметом спору у цій справі є вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна у зв`язку з їх фраудаторністю та витребування відчуженого нерухомого майна від набувача (відповідача-2) на користь боржника.
Обґрунтовуючи підстави для задоволення позову, ініціюючий кредитор боржника вказував, що оспорювані договори укладені між заінтересованими (пов`язаними) особами, оскільки обидва відповідачі перебували під контролем однієї і тієї ж фізичної особи - ОСОБА_1 , який одночасно виступав їх засновником, керівником, підписантом та кінцевим бенефіціаром.
При цьому, на момент укладення оспорюваних договорів відповідачі були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується змістом оскаржуваних договорів та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які відображені в доданих до клопотаннях витягах. Умовами договорів передбачено відстрочку платежу на 12 місяців, однак за відомостями з банківських виписок боржника відсутні будь-які надходження коштів від покупця.
Позивач також стверджує, що відчуження майна здійснено за цінами, істотно нижчими за ринкові, що підтверджується оцінкою майна та відомостями з реєстрів щодо вартості забезпечених зобов`язань; така невідповідність вартості, на думку позивача, є самостійною ознакою недобросовісності правочинів.
Також позивач наголошує, що внаслідок укладення оспорюваних договорів боржник фактично позбувся єдиного нерухомого майна, яке використовувалося у господарській діяльності; що призвело до втрати основних засобів виробництва, унеможливило подальше здійснення діяльності та, своєю чергою, унеможливило погашення заборгованості перед кредиторами. 
Оспорювані правочини вчинені у період існування простроченої заборгованості перед ТзОВ «Журавка», а зміна місцезнаходження та переоформлення корпоративних прав, на переконання позивача, свідчать про цілеспрямовану поведінку з виведення активів.
При цьому, кредитор покликався на наявність таких підстав вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-2 (набувачу) відчужувати спірне майно:
- існує реальна та значна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про витребування його з володіння відповідача в разі задоволення такого позову;
- захід забезпечення позову у вигляді накладення заборони відчуження спірного майна не завдасть шкоди відповідачу, адже не позбавить його прав на володіння та користування майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів тощо, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам;
- вказаний вид забезпечення не передбачає обмежень у користуванні та володінні майном, є співмірним із заявленими позовними вимогами; його застосування не позбавить відповідача можливості користуватися цим майном в тому числі в межах господарської діяльності;
- вжиття заходів забезпечення позову не встановлює власнику спірного майна заборони його використання та не спричинить збитків відповідачу, натомість сприятиме виконанню рішення суду у разі задоволення позову
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Колегія суддів, погоджуючись з місцевим господарським судом у висновку про обґрунтованість заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, зазначає, що з огляду на характер спірних правовідносин та заявлені позовні вимоги, не вжиття заходів забезпечення не сприятиме збереженню спірного майна у власності відповідача-2 до вирішення справи по суті, що може перешкодити ефективному виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Заборона відчужувати спірне майно є адекватним та співмірним із позовними вимогами заходом забезпечення, спрямованим виключно на збереження наявного статусу спірного майна.
При цьому, вжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТзОВ «Кондитерська система», оскільки об`єкт нерухомості залишається у його володінні, а можливість розпоряджатися майном шляхом заборони його відчуження обмежується лише на певний час, отже має тимчасовий характер - до розгляду цієї справи по суті.
Місцевий господарський суд правильно зазначив, що застосування заходу забезпечення позову стосовно спірного майна сприятиме, зокрема, запобіганню невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - ускладненню чи унеможливленню виконання цього рішення. Водночас, такий захід забезпечення позову не порушує прав відповідачів та інших осіб, а також здатний захистити порушені права та інтереси позивача у справі у випадку задоволення позовних вимог.
Окрім цього, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що вжиття заходу забезпечення порушує права АТ «ВСТ Банк» як іпотекодержателя, оскільки накладення арешту та/або накладення заборони вчинення дій в порядку забезпечення позову не позбавляє іпотекодержателя права на задоволення своїх вимог і не скасовує правил пріоритетності, передбачених Закону України «Про іпотеку». Такі заходи забезпечення позову спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна щодо його можливого відчуження, але не змінюють суті іпотеки як виду забезпечення та не обмежують прав іпотекодержателя (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.05.2025 у справі №466/2651/23).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вжиття заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища та на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.
Апелянт не спростував висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, не довів порушення судом норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.
Відтак колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги третьої особи слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026, постановлену за результатами розгляду заяви ТзОВ «Журавка» про вжиття заходів забезпечення позову у справі №907/790/24 (907/941/25) – залишити без змін.
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.4 ст.140 ГПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Як встановлено з матеріалів справи, заяву про забезпечення позову подано суду 17.09.2025 і таку було призначено в судове засідання з викликом сторін, проте ухвалу за результатами розгляду заяви позивача про забезпечення позову постановлено 28.01.2026, відтак слід констатувати порушення принципу розумності строків розгляду справи судом, закріпленого ч.3 ст.2 ГПК України.
Разом з цим, зазначене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а відтак відповідно до вимог ст. 277 ГПК України не є підставою для скасування або зміни судового рішення.
В порядку ст.129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «ВСТ Банк» від 16.02.2026 (вх. №01-05/439/26 від 17.02.2026) – відмовити.
2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026 у справі №907/790/24 (907/941/25) – залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б. 

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.