ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/802/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 (суддя Ремецькі О. Ф.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 (Кравчук Н. М. - головуючий суддя, судді Зварич О. В., Скрипчук О. С.) у справі
за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Уж»
про стягнення 44 341,84 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1.1. Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Уж» (далі - ТОВ «Екосервіс-Уж») про стягнення грошових коштів у розмірі 44 341,84 грн, в тому числі заборгованість за договором №1112/0 оренди нежитлового приміщення у розмірі 37 751,06 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 407,63 грн, пені в розмірі 4 709,97 грн та 3% річної орендної плати у розмірі 472,18 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення щодо своєчасної та повної оплати орендної плати, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 37751,06 грн борг, 1 407,63 грн інфляційні втрати, 4 709.97 грн пені та 473,18 грн 3% річних. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 01.10.2018 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, орендодавець) та ТОВ «Екосервіс-Уж» (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1112/0, а саме: підвалу № 4 площею 26,7 кв.м. по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» для використання під кафе (сховище) терміном до 02.09.2021 (а.с.68-71). 
02.10.2018 між орендодавцем та орендарем підписано акт приймання передачі нежитлових приміщень (а.с.72).
20.01.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору , згідно з якою у зв`язку із зміною площі об`єкта нерухомого майна, орендарю передано в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення №4 загальною площею 208,1 кв.м. по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» для надання побутових послуг.
Відповідні зміни площі об`єкта нерухомого майна обумовлені облаштуванням додаткових нежитлових приміщень у тунелі, що примикав до нежитлового приміщення підвалу №4. Також вказані зміни відображені у технічних паспортах від 28.03.2018 та від 23.10.2019.
20.11.2020 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та ТОВ «Екосервіс-Уж») укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення №1112/0 від 02.10.2018 та договір оренди №1112/0 викладено у новій редакції (а.с.74-78).
Згідно з умовами договору оренди нерухомого майна в новій редакції орендарю передано в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення №4 загальною площею 208,1 кв. м по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» для надання побутових послуг. Термін дії договору визначено до 20.09.2023.
Право власності на підвальне приміщення № 4 площею 208,1 кв. м по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» зареєстровано за Ужгородською міською радою від 21.05.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1564987321101).
Ужгородською міською радою прийнято рішення від 04.06.2020 №1976, від 28.10.2021 №479 та від 04.05.2023 №1265, згідно з якими було затверджено Положення про Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, згодом - Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Саме на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради покладені повноваження уповноваженого власника об`єктів нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності міста Ужгород (пункт 2.1.5). 
Згідно з вказаним Положенням Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради виконує інші повноваження у сфері регулювання орендних відносин, а саме: виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів підприємств, їхніх структурних підрозділів і нерухомого майна (будівель, споруд, нежилих приміщень, незавершених будівництвом об`єктів, індивідуально визначеного майна тощо), що перебувають у власності міста, проводить конкурси та аукціони на придбання права оренди нерухомого майна, укладає угоди щодо оцінки вартості орендованого майна (пункт 2.3.6); перевіряє виконання умов договорів купівлі-продажу, оренди майна та оренди земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста і контролює стан надходження коштів до міського бюджету від надання майна в оренду, приватизації, здійснює контроль надходжень коштів від оренди земельних ділянок у порядку, визначеному чинним законодавством, проводить претензійну та позовну роботу (пункт 3.2.29). 
Отже, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради здійснює передання в оренду нерухомого майна територіальної громади м. Ужгород, контролює своєчасність надходження орендних платежів.
Згідно з п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення № 4 площею 2081 кв.м. за адресою: м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 7а для надання побутових послуг.
Вступ орендаря в користування майном настає з моменту підписання сторонами договору оренди та акту приймання-передачі (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020).
Договір оренди укладається на строк з 20 вересня 2018 року до 20 вересня 2023 року ( п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020).
Пунктом 3.3 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 визначено, що у разі відсутності заяви від орендаря на продовження строку дії договору оренди, договір вважається припиненим. Орендар протягом 3 календарних днів з дня припинення договору повертає об`єкт оренди орендодавцю за актом приймання передачі.
Як зазначає позивач з врахуванням положень пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» та Указів Президента України про продовження строку дії воєнного стану договір оренди №1112/0 від 02.10.2018 є продовженим в автоматичному порядку. Відповідно періодом заборгованості позивачем визначено з травня 2023 року до 01 липня 2025 включно (а.с.37). 
Пунктом 4.2 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 встановлено, що орендна плата визначалася на підставі тимчасової Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно м. Ужгорода та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням №344 ХІ сесії міської ради VI скликання від 09.12.2011 із змінами та доповненнями до ньогo, рішенням ХХХІV сесії VII скликання Ужгородської міської ради 28.02.2019 №1455 «Про Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Ужгород, яке передається в оренду та пропорції її розподілу» в розмірі 5% від оціночної вартості об`єкта і становить 898,15 грн. в місяць (в т.ч. ПДВ 164,85 грн.). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати, визначеного на момент укладення договору, на індекс інфляції за поточний місяць року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (пр.).
Орендна плата вноситься безготівково на р/р UA 458201720355159001008056013 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 36541721, одержувач: Департамент міського господарства, не пізніше 15 числа наступного місяця.» (п. 4.5 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020).
Пунктом 4.6 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен, день прострочення (включаючи день оплати).
Як вказує позивач, відповідачем не виконуються умови договору та станом на дату подання позовної заяви розмір заборгованості ТОВ «Екосервіс-Уж» становить: заборгованість 37 751,06 грн (борг з травня 2023 року до червня 2025 року); інфляційні нарахування -1 407,63 грн; пеня у розмірі - 4 709,97 грн; 3 % річних від суми заборгованості - 473,18 грн.
3. Короткий зміст судових рішень у справі
3.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 907/802/25 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Екосервіс-Уж» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради суму 42 521,87 грн в тому числі 36020,89 грн заборгованості, 4624,31 грн пені, 469,04 грн три відсотки річних та 1 407,63 грн втрат від інфляції та 2903,71 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову - відмовлено. 
Судове рішення аргументоване тим, що між сторонами існували орендні правовідносини на підставі договору №1112/0 від 01.10.2018, який укладено на строк з 20.09.2018 до 20.09.2023. Враховуючи пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 (у редакції, що діяла до 29.05.2025) суд вважав, що договір оренди продовжив свою дію до 29.05.2025. Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з травня 2023 року до 29 травня 2025 року в сумі 36020,89 грн, здійснивши перерахунок, суд стягнув 4 624,31 грн пені, 469,04 грн 3% річних та 1407,63 грн втрат від інфляції. В решті вимог відмовлено за необґрунтованістю. 
3.2. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 у справі № 907/802/25 в частині відмови у позові скасовано, в цій частині прийнято нове рішення. Стягнуто з ТОВ «Екосервіс-Уж» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 1730,17 грн заборгованості, 85,66 грн пені, 4,14 грн 3 % річних та 124,29 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Стягнуто з ТОВ «Екосервіс-Уж» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 3633,60 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова аргументована тим, що відповідно до пункту 5 постанови Кабінету міністрів України від 27.05.2022 №634 (у редакції, що діяла до 29.05.2025) термін договору оренди №1113/0 від 01.10.2018 було продовжено на невизначений строк. 
У зв`язку з набранням чинності 29.05.2025 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2025 № 614 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 634» установлено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується протягом чотирьох місяців, вважаються продовженими до дати, що настає через чотири місяці після дати закінчення строку дії договору. 
Таким чином, усі договори оренди, термін дії яких закінчився 29.05.2025, продовжуються відповідно до норм Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» і договори оренди, які були продовжені до кінця військового стану, враховуючи внесені зміни до Постанови, припиняють свою дію 29.09.2025.
Обставинами справи підтверджено факт передачі позивачем в оренду та прийняття відповідачем та користування об`єктом оренди за договором №1112/0 із відповідними змінами до нього. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано заборгованість за оренду приміщення по договору в сумі 37 751,06 грн з травня 2023 року до червня 2025 року (включно) під час чинності договору оренди, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні заборгованості за період з 29.05.2025 до 01.07.2025 в сумі 1730,17 грн є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. 
З врахуванням підставності задоволення позову в частині 1730,17 грн відповідно і обґрунтованими є сума пені в розмірі 85,66 грн та 4,14 грн 3% річних в задоволенні яких відмовлено судом першої інстанції.
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
4.1. Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить змінити судові рішення шляхом доповнення та зміни їх мотивувальної частини, зокрема вилучити відомості про припинення дії договору № 1112/0 29.05.2025 та 29.09.2025, доповнивши резолютивну частину відповідними висновками про застосовування норм права (автоматичної пролонгації договорів оренди нерухомого майна комунальної власності, які були автоматично поновлені до 29.05.2025). Стягнути з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених вимог.
Підставами касаційного оскарження є пункти 1, 3 частини другої та підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Скаржник стверджує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 634, з наступними її змінами від 27.05.2025 № 614 в частині автоматичної пролонгації та/або припинення дії договорів оренди державного чи комунального майна термін дії яких закінчувався (по терміну на який останній укладені) до 29.05.2025 (до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 614), та відповідно які вважались продовженими без укладання додаткових угод до припинення чи скасування воєнного стану та ще на чотири місяці після настання відповідної події.
Крім того, відсутні висновки Верховного Суду:
- щодо наявності у Кабінету Міністрів України повноважень на внесення змін до раніше прийнятих постанов, які не визначено статтею 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна»;
- про застосування норм права в темпоральній площині, в частині регулювання орендних відносин. Зокрема, чи підлягає до застосування норма права, до відносин які виникли та продовжувались до набрання новою нормою права законної сили у випадках, коли попередня редакція правої норми не була скасована, а саме викладена у новій редакції;
- чи поширює пункт 2 постанови № 614 свою дію на договори оренди комунального майна, які автоматично пролонговані до закінчення чи скасування воєнного стану та ще на 4 місяці від настання цієї події на відповідні правовідносин.
Скаржник вважає, що пункт 5 постанови Кабінету Монстрів України від 27.05.2025 № 614, у тому числі пункт 2 постанови може застосуватись до відносин, які виникли з 29.05.2025, тобто до договорів оренди державного та комунального майна, термін дії яких чітко вказано в договорі, та який закінчувався починаючи з 29.05.2025 до 29.09.2025. Однак, зазначені пункти не можуть бути застосовані до договорів оренди державного та комунального майна, термін дії яких був автоматично пролонгований на підставі пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 634 (в редакції, що діяла до 29.05.2025) на період воєнного стану та на чотири місяці з моменти його припинення чи скасування, тобто до відносин, які виникли до набрання чинності поставною Кабінету Міністрів України № 614.
Також скаржник посилається на висновки, викладені у постановах: Верховного Суду від 15.01.2025 року у справі № 909/1001/23 щодо не припинення дії договору у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану; Верховного Суд України від 22.02.2017 у справі № 6-2705цс16, Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, від 12.04.2023 у справі № 917/565/22 щодо зворотної дії законів та нормативно-правових актів у часі; Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 18.03.2019 у справі №910/5244/18, від 20.03.2019 у справі №910/7715/18, від 18.04.2019 у справі №910/5105/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18 про те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
5.3. Справа переглядається в межах вимог касаційної скарги щодо змін мотивувальної та резолютивних частин судових рішень, водночас Верховний Суд також враховує, що у суді апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції переглядалося в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати за договором №1112/0 у період з 29.05.2025 до 01.07.2025, та перерахунку пені, 3% річної орендної плати в цій частині.
Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України унормовано, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Спеціальним Законом, який регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, є Закон України «Про оренду державного та комунального майна». 
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди. Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на 20 вересня 2023 року), рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято: у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону; якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю; якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною другою статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначений цим Законом строк; якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця; якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів;
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан строком на 30 діб, строк якого в подальшому був неодноразово продовжено та який тривав на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду цієї справи.
У зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні Законом України від 01.04.2022 № 2181-IX «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який доповнено пунктом 6-1, за змістом якого під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, шляхом запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.
На виконання цього Закону України від 01.04.2022 № 2181-IX Кабінетом Міністрів України прийнято 27.05.2022 постанову № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».
Відповідно до пункту 5 Постанови № 634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 910/5234/25 зазначено, що наведеною нормою права встановлено автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк яких закінчується під час дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022, за умови, зокрема, що строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану. Зважаючи на цю норму права, за умови відсутності певних умов щодо непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", такі договори є продовженими в силу Закону, тобто автоматично.
5.4. Як встановили суди попередніх інстанцій, спірний договір оренди нежитлового приміщення № 1112/0 було укладено до 20.09.2023. У свою чергу, судами не встановлено, що балансоутримувач за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище висновку та приписів постанови № 634, зазначений договір № 1112/0 було автоматично продовжено на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. 
Водночас, вже після закінчення строку зазначеного договору та автоматичного його продовження, до постанови № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» внесено низку змін щодо особливостей продовження договорів оренди. 
Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2025 № 614 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634» договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується протягом чотирьох місяців з дати набрання чинності цією постановою, вважаються продовженими до дати, що настає через чотири місяці після дати закінчення строку дії договору, крім договорів оренди, зазначених у пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану.
Пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України №634 в редакції постанови від 27.05.2025 № 614 викладено в наступній редакції, «договори оренди державного та комунального майна, розташованого на визначених територіях, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації та визначається із урахуванням переліку визначених територій. Договори оренди державного та комунального майна, орендарями за якими є фізичні особи та фізичні особи - підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після введення воєнного стану, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати припинення чи скасування воєнного стану. Договори оренди державного та комунального майна, розташованого в аеропортах та на аеродромах, строк дії яких завершується до відновлення роботи аеропортів та аеродромів, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати відновлення роботи аеропортів та аеродромів. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та прийняття окремого рішення орендодавця не потребується. Балансоутримувач може відмовитися від продовження договору оренди, встановленого цим пунктом, за наявності підстав, визначених статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», про що балансоутримувач повідомляє орендарю та орендодавцю не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди. Відмова балансоутримувача від продовження договору оренди здійснюється за погодженням із уповноваженим органом управління в разі, коли відповідно до законодавства, статуту або положення балансоутримувача уповноважений орган управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, має надавати згоду на розпорядження майном балансоутримувача».
Саме керуючись зазначеними змінами до постанови № 634, суд першої інстанції вважав, що договір оренди продовжив свою дію до 29.05.2025, а апеляційний господарський суд зазначив, що договори оренди, які були продовжені до кінця воєнного стану припиняють свою дію 29.09.2025.
Однак, Верховний Суд вважає такі висновки судів помилковими, оскільки відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Аналогічне тлумачення принципу дії законів та інших нормативно-правових актів у часі міститься у пункті 2 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)" та у пункті 4 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2001 від 05.04.2001 "У справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа про податки).
За таких обставин та з огляду на те, що дія нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, застосування положень щодо завершення строку дії договорів, які викладені у постанові № 634 в редакції постанови від 27.05.2025 № 614 не може поширюватися на договори, які автоматично були продовженні до закінчення воєнного стану до внесення відповідних змін до вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 634.
Більше того, зміст постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2025 № 614 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634» вказує на те, що він стосується договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується протягом чотирьох місяців з дати набрання чинності цією постановою і що саме ці договори вважаються продовженими до дати, що настає через чотири місяці після дати закінчення строку дії договору. Вказане положення постанови № 634 не містить приписів про автоматичне закінчення строку дії договорів, які вже були продовжені на період воєнного стану. 
За таких обставин, Верховний Суд погоджується із доводами скаржника та вважає помилковими висновки судів щодо припинення дії спірного договору № 634. У зв`язку із цим, судові рішення у цій частині необхідно змінити, виклавши їх мотивувальні частині в редакції цієї постанови. Водночас з огляду на перегляд апеляційним господарським судом рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 у наведеній вище частині і його часткове скасування, Верховний Суд вважає за необхідне залишити без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 907/802/25.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. Висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).
У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; 5-1) здійснення судового контролю, передбаченого частиною п`ятою статті 345-1 цього Кодексу; 6) дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 282 ГПК України Постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: а) висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; г) строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження.
З урахуванням зазначених приписів, колегія суддів не убачає підстав для доповнення резолютивних частин рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 907/802/25 висновками про застосовування норм права, про що просить скаржник, оскільки зазначене стосується викладення мотивувальних частин і не потребує додаткового викладення у резолютивних частинах судових рішень. 
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
6.2. Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
7. Розподіл судових витрат
7.1. За змістом частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок Верховного Суду про зміну мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень із залишенням без змін резолютивної частини постанови, відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 306, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 907/802/25 змінити в їх мотивувальних частинах, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в решті постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 907/802/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ