ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 926/1459/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Шаповала Д.В. - головуючий, Міліціанова Р.В., Ржепецького В.О.
секретар судового засідання Томашівська Соломія
за участю представників сторін:
від позивача – Мар`ян І.С. 
від відповідача 1 – не з`явився
від відповідача 2 – Болінський С.С. 
від третіх осіб – не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» (вх. №01-05/1301/26 від 30.04.2026)
на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.04.2026 (суддя Гурин М.О.) у справі № 926/1459/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький домобудівний комбінат», м. Чернівці
до відповідача 1: Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», Луганська обл., м. Сєвєродонецьк
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2», м. Київ
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 
1) Національний банк України, м. Київ 
2) приватний нотаріус Горохова Ніна Вікторівна, м. Київ
про: визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування з незаконного володіння нерухомого майна
ВСТАНОВИВ:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову та ухвали суду першої інстанції 
На розгляд Господарського суду Чернівецької області поданий позов ТОВ «Чернівецький домобудівний комбінат» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» про: визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору купівлі-продажу від 09.04.2026; визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Горохової Н.В. від 09.04.2026 про державну реєстрацію за ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» права власності на нерухоме майно - будівлю адміністративно-побутового корпусу літ. А, загальною площею 1700,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, буд. 36 В; витребування вказаного нерухомого майна з незаконного володіння Відповідача 2 на користь Позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне нерухоме майно у 2011 році було передано в іпотеку ПАТ «Український інноваційний банк» як забезпечення виконання грошових зобов`язань, однак 09.04.2026 відчужене Відповідачу 2 ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке не є іпотекодержателем чи правонаступником Банку за укладеними угодами.
Позивач вказує, що раніше судами у справі №913/266/20 вже було встановлено незаконність державної реєстрації права власності на спірну будівлю за Відповідачем 1. Відповідні рішення державного реєстратора та записи про право власності були скасовані, однак, незважаючи відсутність правових підстав на розпорядження майном, у 2026 році Компанія знову його відчужила.
З огляду на наведене та вказуючи на наявність обґрунтованих підстав побоюватися, що нерухоме майно може бути у будь-який момент відчужене ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» на користь третіх осіб, ТОВ «Чернівецький домобудівний комбінат» подано суду також заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам, державним реєстраторам та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації, вчиняти дії щодо реєстрації права власності, користування та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи щодо нерухомого майна, що є предметом спору.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 17.04.2026 задоволено заяву ТОВ «Чернівецький домобудівний комбінат» та забезпечено позов Позивача шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, що є предметом спору. 
Ухвала суду мотивована тим, що обраний Позивачем захід забезпечення позову передбачений ст. 137 ГПК України та ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», безпосередньо пов`язаний із предметом позову, є співмірним та адекватним у цьому випадку.
Суд зазначив, що ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» на час постановлення ухвали є носієм правомочностей власника спірного нерухомого майна, а тому у будь-який час може здійснити його продаж, дарування, поділ, передачу речових прав іншим особам. У випадку вчинення будь-яких дій щодо спірного майна та невжиття заходів забезпечення позову Позивач у разі задоволення позову не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
1.2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову відмовити повністю. 
1.3. Процесуальні дії Суду у справі та вирішення процесуальних питань
Ухвалою від 05.05.2026 Західний апеляційний господарський суд залишив без руху апеляційну скаргу ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» з підстав неподання апелянтом доказів сплати судового збору та відсутності у нього зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІКС.
Оскільки скаржник усунув недоліки скарги у встановлений Судом строк, Ухвалою від 18.05.2026 Суд відкрив апеляційне провадження за скаргою ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» та призначив її до розгляду в судовому засіданні на 11.06.2026.
Ухвалами від 22.05.2026 та від 11.06.2026 Суд задоволив клопотання представників Позивача та Відповідача 2 про участь у судовому засіданні 11.06.2026 та подальших засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою від 11.06.2026 Суд відклав розгляд апеляційної скарги на 17.06.2026 з підстав, зазначених в Ухвалі.
У судове засідання з`явились представники Позивача та Відповідача 2 (в режимі відеоконференції).
Відповідач 1 та треті особи не забезпечили участі уповноважених представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Горохова Н.В. надіслала на електронну адресу Суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а інші учасники справи причин неявки не повідомили.
Враховуючи наведене, положення ч.ч. 11-13 ст. 270 ГПК України та те, що участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а в матеріалах справи наявний достатній обсяг відомостей для перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку, Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Відповідача 1 та третіх осіб, належно повідомлених про розгляд справи. 
У судовому засіданні 17.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Узагальнені доводи скаржника
ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» у апеляційній скарзі зазначає про безпідставність забезпечення судом першої інстанції позову у цій справі з огляду на те, що:
- вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, чого в цьому випадку не було здійснено;
- саме лише посилання заявника на подання позову до суду з підстав відсутності у ПАТ «Українська інноваційна компанія» права на відчуження майна, яке є предметом Договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Чернівецький домобудівний комбінат», не є належним обґрунтуванням необхідності забезпечення позову;
- ПАТ «Український інноваційний банк» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою, що підтверджується численними постановами Верховного Суду.
2.2. Позиція Позивача
ТОВ «Чернівецький домобудівний комбінат» у відзиві на апеляційну скаргу просить спірну ухвалу залишити без змін з підстав її законності та обґрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
За доводами Позивача:
- вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, спрямовані виключно на збереження існуючого стану предмета спору до ухвалення рішення у справі та забезпечення ефективного захисту порушених прав та інтересів заявника у разі задоволення позовних вимог, жодним чином не обмежують прав та законних інтересів ані відповідачів, ані інших осіб, не вирішують спір по суті та мають тимчасовий характер;
- апелянт не спростував висновків суду, не надав жодних доказів, які б свідчили про відсутність ризиків вчинення ним дій, спрямованих на зміну власника майна з метою ускладнення або унеможливлення відновлення порушених прав Позивача;
- посилання апелянта на правовий статус ПАТ «Українська інноваційна компанія» є необґрунтованими та такими, що не стосуються наявності ризиків відчуження майна, а також можливого ускладнення чи неможливості поновлення порушених прав Позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову. 
2.3. Позиція інших учасників справи
Інші учасники справи правом на подання письмових відзивів на апеляційну скаргу не скористались, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України.
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
3.1. Щодо наявності підстав для забезпечення позову 
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом статті 137 ГПК України позов забезпечується серед іншого забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі №925/1316/22, від 18.05.2023 у справі №910/14989/22, від 24.06.2022 у справі №904/8506/21.
Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність такого забезпечення.
У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (див. постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 16.10.2019 у справі №904/2285/19).
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
У Постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суд розглядає вказану заяву із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами ГПК України та інших нормативно-правових актів, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення/дії, передбачених законом (чи визначених на його основі судом) найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу (див. постанови Верховного Суду від 24.10.2022 у справі №916/950/22, від 15.05.2019 у справі №910/688/13).
З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Водночас, заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі чи інших осіб.
Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ «Чернівецький домобудівний комбінат» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та його витребування з незаконного володіння ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2».
Суд першої інстанції вірно зазначив, що ТОВ «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2» як власник спірного нерухомого майна може у будь-який час здійснити його продаж, дарування, поділ, передачу речових прав іншим особам тощо, що позбавить Позивача можливості у разі задоволення позову захистити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Вжитий судом захід забезпечення позову стосується виключно предмета позову, щодо якого між сторонами виник спір, є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав Позивача у разі задоволення позовних вимог. Водночас такий захід не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів чи інших осіб, які не є учасниками справи, чи до блокування їх господарської діяльності, оскільки майно фактично перебуває у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість вчинення реєстраційних дій щодо нього.
Зважаючи на викладене вище в сукупності, Суд вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення ефективного захисту прав Позивача у разі невжиття таких заходів.
3.2. Щодо доводів скаржника
Скаржником у апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б спростовували наведені вище висновки суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Натомість акцентовано увагу на тому, що ПАТ «Український інноваційний банк» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою.
Однак Суд не надає оцінки вказаним доводам скаржника, оскільки такі стосуються дослідження підстав позову та розгляду справи по суті, а тому не можуть вирішуватись судом під час розгляду заяви про забезпечення позову.
У судовому засіданні представник апелянта наголошував на тому, що Позивачем не підтверджено наявності ризиків відчуження спірного майна.
Однак Суд враховує викладений в Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 висновок про те, що можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться в його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
4. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Жодне з наведених скаржником тверджень не переконало Суд в наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Суд визнає, що суд першої інстанції постановив Ухвалу з додержанням норм процесуального права, повним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для розгляду заяви про забезпечення позову, а тому дійшов висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги - без задоволення. 
З огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника. 
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 
УХВАЛИВ:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕКСТ МЕНЕДЖМЕНТ 2», а Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 17.04.2026 у справі № 926/1459/26 – без змін.
Судові витрати покласти на скаржника. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 22 червня 2026 року.

Головуючий суддя Шаповал Д.В. 
Суддя Міліціанов Р.В.
Суддя Ржепецький В.О.