Провадження № 2/537/1629/2026
Справа № 537/2554/26
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2026 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді – Хіневич В.І., за участю секретаря судового засідання – Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1530948 від 01.04.2024 року у розмірі 19549,91 грн з яких сума кредиту 1999,99 грн, сума процентів за користування кредитом 11899,92 грн, нараховані позивачем проценти за 93 календарних днів 4650,00 грн, штрафні санкції 1000 грн, а також стягнути судові витрати на сплату судового збору у сумі 2662,40 грн. та на витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначив, що 01.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1530948, згідно умов якого Товариство надало, а відповідач отримала кошти у сумі 2000,00 грн, шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , зі сплатою кредиту, процентів за користування кредитом у порядку та строки, а саме строком на 359 днів, визначені договором. ТОВ «Слон Кредит» умови договору виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит. А відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 24.12.2024 року розмір заборгованості ОСОБА_1 становив 14899,91 грн, з яких: сума кредиту 1999,99 грн, сума процентів за користування кредитом 11899,92 грн, штрафні санкції 1000 грн. 
В подальшому 24.12.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Слон Кредит» в тому числі за договором №1530948 від 01.04.2024 року до ОСОБА_1 . 
Станом на дату укладання договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 року, строк дії договору № 1530948 від 01.04.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору у період з 25.12.2024 року по 27.03.2025 року (93 календарних днів) позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 4 650,00 грн. 
Відповідачу було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, однак відповідач заборгованість не погасила. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість та понесені судові витрати.
18.05.2026 року означену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також судом задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «Ощадбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 01.04.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Ощадбанк», у сумі 2000 грн., за ініціативою ТОВ «Слон Кредит» (код ЄДРПОУ 42350798) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК».
В судове засідання позивач ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» свого представника не направив, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву згідно якої просила розгляд справи проводити без її участі. Вказала, що позовні вимоги визнає частково, а саме суму кредиту у розмірі 2000,00 грн. Проценти в сумі 11899,92 грн. не визнає і вважає їх завеликими, при стягненні просить врахувати розумний розмір. Проценти в сумі 4650 грн та штрафні санкції в розмірі 1000 грн не визнає повністю. Щодо витрат на правову допомогу то просить їх зменшити в межах діючого законодавства з урахуванням того, що представник не приймав участь у розгляді справи. Також, на підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » долучила копію свідоцтва про шлюб. 
Враховуючи заяви сторін суд вирішив, на підставі ст. 247 ЦПК України провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 01.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №1530948 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 2000,00 грн (п. 1.3. Договору); строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (п.1.4. Договору); знижена процентна ставка 0,010 %, (п.1.5.2. Договору); стандартна процентна ставка 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4. цього Договору (п.1.5.1. Договору); кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Суму кредиту товариство перераховує протягом 2 робочих днів (п.2.1, 2.2 Договору). Як вбачається з Договору, останній підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір укладений за допомогою інформаційно-телекомукаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.
За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, що вбачається з підписаних нею одноразовим ідентифікатором документів: договору №1530948 від 01.04.2024 року про надання споживчого кредиту, додатку до договору, паспорту споживчого кредиту. 
На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» п.2.1 Договору (кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти …), п.2.2 Договору (Суму кредиту (його частину) перераховується Товариством протягом двох робочих днів з моменту укладення цього Договору, позивач надав лист ТОВ «ПЕЙТЕК» за №202501-1472 від 15.01.2025 року, відповідно до якого 01.04.2024 року Товариством було успішно перераховано кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , відповідно до договору № 1530948.
Згідно відомостей, наданих АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду від 18.05.2026 року, по карті № НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_4 , 01.04.2024 року була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 2000,00 грн. 
Відповідач обставини щодо факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів визнала.
Таким чином, судом достовірно встановлено факт укладення договору про споживчий кредит №1530948 від 01.04.2024 року та факт отримання відповідачем 01.04.2024 року кредитних коштів у сумі 2000,00 грн за цим договором.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що 24.12.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого TOB «Слон Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрах.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №1530948 від 01.04.2024 року в сумі 14899,91 грн, яку складає заборгованість за тілом кредиту – 1999,99 грн; заборгованість за процентами – 11899,92 грн., заборгованість за пенею - 1000 грн. 
Досліджуючи документи надані позивачем на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача судом встановлено наступне. 
Відповідно до п.1.1 Договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 року (в подальшому Договір факторингу), на умовах встановлених цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові права грошової вимоги (права вимоги) до Боржників які зазначені в Реєстрі боржників. 
Згідно п. 3.3., 3.4. Договору факторингу, Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу (2 159769,91 грн) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів протягом трьох робочих днів з моменту передачі по Акту прийому - передачі Реєстру Боржників. 
Наявні матеріали справи містять копію Акту прийому - передачі Реєстру Боржників та відомості (платіжна інструкція №6308 від 26.12.2024 року) про сплату суми Ціни продажу, визначеної у п.3.3. Договору Факторингу в порядку визначеному п. 3.4. Договору Факторингу, а саме сплати Фактором Клієнту 100% ціни продажу протягом трьох робочих днів з моменту передачі по Акту прийому - передачі Боржників, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта. 
Тож, оскільки наявні матеріали справи містять докази на підтвердження того, що за зазначеним Договором Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договором, а тому суду доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено, що відповідач ознайомилася з умовами кредитування, які викладені у кредитному договорі та додатках до нього, погодилася з вказаними умовами, підписала договір електронним ідентифікатором. Кошти за кредитними договором отримала та вчасно не повернула. 
На підтвердження наявності заборгованості та її розміру позивачем долучено розрахунки заборгованості за договором про споживчий кредит надані ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» згідно яких заборгованість ОСОБА_1 становить 19549,91 грн з яких сума кредиту 1999,99 грн, заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Слон Кредит» 11899,92 грн, заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (2,50 % за 93 календарних днів) 4650,00 грн, штрафні санкції 1000 грн.
Дослідивши надані розрахунки суд частково погоджується з ними, а саме щодо стягнення з відповідача тіла кредиту – 1999,99 грн., які підлягають до задоволення. 
Щодо нарахованих сум процентів, суд зазначає наступне.
У постанові об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Нарахування відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування. У кредитному договорі сторони обумовили розмір процентів за кожен день користування кредитом, та визначили термін дії договору 360 днів тобто з 01.04.2024 року до 01.04.2025 року.
Отже суд, має перевірити правильність нарахування процентів за користування коштами, починаючи з 01.04.2024 року і до закінчення дії кредитного договору, тобто до 01.04.2025.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%; з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Як встановлено судом з тексту кредитного договору, він укладений: 01.04.2024 (з моменту перерахування кредиту позичальнику) зі строком дії 360 днів, тобто до 01.04.2025.
Згідно п.1.5.2 Договору знижена процентна ставка 0,010 %, згідно п.1.5.1. Договору Стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується протягом строку вказаного у п.1.4. цього договору тобто 360 днів.
Як вбачається з розрахунків заборгованості, відповідачем було внесено лише 5,61 грн. з яких на погашення заборгованості за тілом кредиту 0,01 грн, на погашення відсотків 5,60 грн. 
При цьому, як вбачається з розрахунків заборгованості, за період з 01.04.2024 року до 28.04.2024 року відповідачу нараховано 6 грн. відсотків (з яких сплачено 5,60 грн), а починаючи з 28.04.2024 року і по 27.03.2025 року включно нараховано 11899,92 грн, та 4650,00 грн, які нараховувалися згідно з п.1.5.1. Договору у розмірі 2,5 % в день, що становило 50 грн в день. 
Однак, на переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства (за період з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%; з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%), відсотки за користування кредитними коштами становлять 7790 грн, які слід нараховувати наступним чином:
За період з 28.04.2024 по 19.08.2024 за ставкою не більше 1,5 %, що з урахуванням умов Договору становить: (2000,00 (сума кредиту) х 1,5 % (30 грн./день) х 113 днів = 3390 грн;
За період з 20.08.2024 по 27.03.2025 року за ставкою не більше 1%, тобто (2000 (сума кредиту) х 1 % (20 грн/день) х 220 дні = 4400 грн.
Отже сума заборгованості за процентами за користування кредитом буде складати 3390 грн + 4400 грн.+ 0,4 грн. = 7790,04 грн.
Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення неустойки (штрафу/пені) у сумі 1000 грн. 
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.
Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Встановлено, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 01.04.2024 року.
Враховуючи, що неустойка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, тож вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовні вимоги щодо її стягнення із відповідача на користь позивача до задоволення не підлягають.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам за користування кредитом є обґрунтованими частково та підлягають до часткового задоволення, а саме тіла кредиту у сумі 1999,99 грн та відсотків у сумі 7790,04 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно задоволеності позовних вимог (50,08%) що становить 1333,33 грн.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Звертаючись з позовом позивач долучив договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та Адвокатом Столітнім М.М., заявку №17754 від 12.03.2026 року на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року згідно якої погоджено надання Адвокатом послуг професійної правничої допомоги по справі про стягнення заборгованості за договором №1530948 від 01.04.2024 року укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 , з розміром гонорару в сумі 10 000 грн, Акт №17754 від 10.04.2026 прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року; зразок заповнення платіжного доручення - рахунок на оплату №17754-10/04-2026 від 10.04.2026 року. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір — обґрунтованим (п.268).
У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. 
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.
Досліджуючи докази надані позивачем на відшкодування правничої допомоги, суд вважає, що вони не є виправданими витратами та не є справедливим по відношенню до іншої сторони, тому такі витрати не можуть бути враховані в повному обсязі при розподілі судових витрат, понесених стороною, адже складання адвокатом процесуальних документів в даній справі не потребувало значної кількості часу та вивчення судової практики, оскільки вказані позовні заяви в інтересах фінансових установ є стандартними та базуються на аналогічних обставинах справи, умовах кредитних договорів і нормах законодавства, та з огляду усталеність судової практики зі спірного питання, що не потребувало додаткового аналізу документів та доказів, такі витрати не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру. В судовому засіданні представник позивача участі не приймав. Також суд враховує наявність заяви відповідача про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. 
А тому з урахуванням встановлених та доведених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права є сума - 3000 грн, яка і підлягає до стягнення. 
Тож, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 3000 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 530, 610, 612,629, 1054, 1048 ЦК України, суд, - 
ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» (адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1530948 від 01.04.2024 року у сумі 9790,03 грн з яких сума кредиту 1999,99 грн, сума процентів за користування кредитом 7790,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» (адреса: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, код ЄДРПОУ 44559822) судовий збір у сумі 1333,33 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. 
В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.
Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич